KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 29. N:0 I. 89 



En del af Gotlands flora, nämligen des9 stäppelement, måste antagas hafva et1 i 

 storl sedl mera östligl ursprung än florans öfriga beståndsdelar. Genom Professor Nehri g 

 undersökningar är del emellertid bekant atl i norra Tyskland (vid Thiede uära Braun- 

 schweig och vid Westerregeln nära Hartz) fossila rester finnas af en sannolikl i post- 

 glacial tid där hemmastadd stäppfauna. 1 Därmed farväl ock anses bevisadt, at1 en 

 stäppflora samtidigt dar var rådande. Det möter då inga hinder at1 förklara en sådan 

 foras invandring (ill Gotland öfver södra östersjöländerna, äfven om det ej kan bevisas, 

 att Östersjöns yta vid den liden stod afsevärdt lägre än nu. 



Den invandrade florans karaktär är, såsom förut blifvit visadt, öfverensstämmande 

 med Gotlands klimat och öfriga naturförhållanden. Den under vegetationsperiodens förra 

 hälft ofantligt ringa nederbörden, den starka insolationen och de beständiga vindarna, för- 

 svara uppkomsten af lundformationer, så att äfven fattigdomen på skuggväxter får anses 

 bero på naturförhållandena och ej blott på utvecklingshistoriska orsaker. 1 senare tid till- 

 kommer dock människans ingripande genom uthuggning af skog, torrläggning af myrar 

 o. s. v. Åtskilliga element i floran br}'ta emellertid skarpt af emot den i det hela något xero- 

 fila vegetationen och visa sig genom sin förekomst i ringa mängd på enstaka, vidt skilda 

 lokaler såsom relikter från en tid, då andra naturförhållanden rådde på ön. Först och 

 främst kunna glaciala relikter urskiljas. Dit hör en stor del af de torfälskande växterna 2 

 samt många andra hygrofila arter, vidare de, som hafva en öfver Gotland gående sydlig 

 eller sydostlig vegetationsgräns, förutom åtskilliga andra, som ännu hafva en tämligen 

 sammanhängande utbredning i södra Skandinavien. 3 



En annan grupp af växter, som förhålla sig som relikter, utgöres af åtskilliga skugg- 

 växter. Dit höra flera af Karlsöarnas och Torsburgens rariteter samt en del sällsyntare 

 barrskogsväxter. Såsom relikter böra också de arter betraktas, hvilka nu merendels äro 

 sterila, åtminstone om de ej medels vegetativa delar hafva lätt att sprida sig. Så t. ex. 

 äro i barrskogarna Hedera Helix och i myrarna Utricidaria intermedia sällan blom- 

 bärande; Juncus obtusiflorus blommar visserligen, men får nästan aldrig mogna frön. 4 



Rörande spridningsmedlen har Sernander påpekat, att vattnet sannolikt utgör ett 

 mindre hinder för växternas vandring, än man i allmänhet antagit, och att frön och andra 



1 Jfr Å. G. NATHORST, Jordens historia, sid. 956. 



2 Det förtjänar nämnas, att Ledum palustre, hvilken enl. GUNNAR ANDERSSON (Den Skand. växtvärldens 

 historia) inkommit med granen och således är mycket ung i floran, på Gotland ej plägar förekomma bland 

 Andromeda, Empetrum, Oxycoccus o. d. torfälskande växter, som böra betraktas såsom glaciala relikter. 



3 Jfr Gunnar Andersson, anf. arbete, samt Sernander, Studier etc. sid. 72 — 77. 



4 Äfven inom djurvärlden förekomma som bekant relikter. Ett nytt exempel därpå är Succinea putris L. 

 på Lilla Karlsö. Euligt G. LINDSTRÖM (Om postglaciala sänkningar af Gotl. [I Geol. För. förli. Bd VIII h. 

 4 sid. 255]) har denna snäcka numera på Gotland ej längre skal än 20 mm., men i södra Frankrike 24 mm. 

 och, enligt fossila expl. från kalktuffen vid Kopparsvik, fordom på sistnämnda ställe 27 mm. På Lilla Karlsös 

 norra, nästan alltid beskuggade sida har emellertid förf. funnit lefvaude expl. med skal af 24 mm. längd. Detta 

 torde vara en återstod af den på Gotland fordom lefvaude mer storväxta rasen. 



K. Sv. Vet. Aknd. Handl. Band 29. N:o 1. 12 



