KONGL. sv. VIST. AKADEMIENS HANDUNGAR. iiaxii 29. \:o I. |il| 



Bladen och bålkfjällen äro mer utdragna '»'Ii spetsiga an hos hufvudfornaen. Genom 

 de fåtaligare och mer djupl bandade eller flikade rosett- och stjälkbladen saml de spetsigare 

 inre bålkfjällen visar denna varietel rält stor likhel ined f<>i-iti<-t- al' 1 1. exa II a tum DAHL8T. 



II. exaltatum Dahlst. var. pexum K. Joh. (Dahlst., Bidr. III s. 37.). 



Denna form ar oaktadt sin stora af lokala förhållande beroende variation lätt at1 

 igenkänna i lefvande tillstånd bland annat genom sin mörka, men ändå lifligt gröna färg 



och de mörkgröna, i knopptillstandet svartgröna eller nästan svarta, halkarna. Till hvad 

 Dahlst. (anf. st.) anfört om densamma må ytterligare tilläggas följande. Stjälken är i 

 allmänhet lågväxt (30 — 45 cm.) och tämligen spenslig, men rak och styf, sa att det länga 

 akladiet bildar rät linie med hufvudstjälken, vidare beklädd af medellånga, mjuka, 1 rim- 

 ligen raka och vinkelrätt utspärrade hår; en liknande beklädnad, ehuru något tätare, före- 

 kommer å bladskaften. Stjälkbladen äro i allmänhet 3 — 5, stundom flera. Halkarna synas 

 i friskt tillstånd mörkgröna; det sparsamma stjärnluddet är åtminstone på hålkens mellersta 

 och öfre delar ej märkbart, men framträder mer eller mindre tydligt vid torkningen; 

 hålkbasen äger däremot å fjällens kanter och bas strödda eller något tätare stjärnhår. I 

 öfrigt utgöres hålkarnas beklädnad af ganska små strödda glandier och framför allt af 

 tätt sittande något gr of va och krusiga framåt riktade eller nedliggande vattenklar a här 

 med svart fot. Alla hålkfjällen äro tvärt hopdragna till en vanligen kort triangulär, men 

 stundom något längre spets. Till sina dimensioner afviker hålken från H. exaltati genom 

 mindre bredd (5,5 — 6,5, sällan 7 mm.), men har ungefär samma eller till och med större 

 längd (11 — 13, på stora individ t. o. m. 13,5 mm.). Kalatidiet är 30 — 40 mm. i diameter, 

 på stränder stundom 45 mm. Stift och märken äro i friskt tillstånd tydligt livescenta. 

 Växtplatsen utgöres visserligen i allmänhet af strandvallar med eller utan gles tall- 

 skog; men äfven i tätare barrskog samt på åkerrenar långt från stranden (Nors i Fle- 

 ringe) är växten funnen i fullt typisk form. 



H. varianifolium n. 



Caulis 25 — 40 cm. altus (3 — )4 — 8-folius firmus + flexuosus obscure purpurascens 

 v. piceo-viölascens, inferne prope rosulam foliorum dense pilosus + albofioccosus, medio 

 pilis solitariis — nullis floccis densiusculis obtectus, apice subtomentellus. Folia basalia 

 plerumque 3 — 4 subtus et in petiolo mediocri intense purpureo-violascentia, supra obscure 

 viridia maculis purpureo-fuscis crebre adspei'sa, exteriora ovali-oblonga denticulata — 

 dentata basi cuneata, interiora lanceolata argute dentata dentibus falcatis, in apicem acu- 

 tum integrum protracta; caulina anguste lanceolata — elongate ovato-lanceolata sensim 

 in bracteas decrescentia, margine floccosa ciliata vel pilis abortivis subscabra, in paginis 

 subglabra (foliis inferioribus in nervö dorsali praasertim molliter pilosis exceptis) floccis 

 minutis sparsim — densiuscule in nervö et marginem versus densius obsita, inferiora argute 

 falcato-dentata, superiora dentibus 2 — 3 angustis + falcatis prope basin instrueta, omnia 



