KoNCI,. SV. VET. AKADEMIENS HANDUNGAR. BAI 



29. n:o 4. 



betecknade såsom jerngneis och uppfattade såsom en omedelbar fortsättning af vestra 

 Sveriges stora jerngneisområde. 



Jag skall i det följande återkomma till en mera detaljerad framställning af De 

 Geers uppfattning af de olika lagren och får för öfrigt hänvisa till de citerade arbetena, 

 äfvensom till beskrifningen till det norr om »Bäckaskog vidtagande kartbladet »Glimåkra , 

 atgifven af A. Blomberg. 



I .len följande framställningen än» de olika bergartsgrupperna behandlade hvar för 

 sig och i hufvudsak ordnade efter sin relativa ålder, hvarvid början gjorts med de yngsta. 

 Afvikelser från åldersindelningen hafva dock gjorts, när sammanhanget så fordrat. Be- 

 handlingen försiggår derför i följande ordning: 



1. Graniter. 



2. Glimmerkvartsitlagrets bergarter. 



3. Amfiboliter. 



4. Hälleflintgneisen och den dermed sammanhängande gneiscn. 



5. Glimraerskifferinlagringar i hälleflintgneisen. 



6. Gneisens fortsättning mot öster. 



7. Gneisens och halleflintgneisens fortsättning mot norr. 



8. Gneisen vester om kvartsitlagret. 



9. Halengneisen. 



10. Granitgneisen. 



11. Gneiserna inom nordöstra delen af kartbladet »Gliniakra». 

 Några allmänna resultat. 



1. Graniter. 



Inom området uppträda tvenne olika granittyper förutom en »granitgneis», som längre 

 fram skall behandlas. Det finnes nämligen dels en grofkornigare varietet »Jemshögsgraniten» 

 och dels en medelkornig till småkornig varietet, som på »Karlshamn, Skånedelen:: blifvit 

 kallad »Halengranit», på »Glimåkra» »småkornig granit» och vid rekognoseringen af Ble- 

 kingsdelen af »Karlshamn» af N. O. Holst och C. J. O. Kjellström betecknats med namnet 

 »Spinkamålagranit». Den förra förekommer såsom ett större massiv kring Jemshög, den senare 

 åter uppträder såsom en mängd smärre massiv, hvilkas fördelning framgår af den med- 

 följande kartan (Tafl. 1). Af dessa massiv är den egentliga »Halengranitens» ett bland 

 de större, det sträcker sig mellan Raslången och Hälen från Alltidhult mot sydost nära 

 ned till Holjeån och har en längd af 6 km., en bredd af 3 km. 



Jemshögsgraniten är som nämndt grofkornig, den är till färgen ljust rödaktig eller 

 stundom grå och karakteriseras genom förekomsten af ända till 3 cm. stora mikroklin- 

 taflor, hvilka oftast bestå af tvenne individer i tvillingställning efter karlsbaderlagen. Den 

 för en något grönaktig biotit, men deremot icke hornblende; af småmineral finnas utom 

 magnetit, apatit, zirkon och mycket titanit jemväl ortit i stora tafvelformiga kristaller, hvilka 

 ofta äro makroskopiskt framträdande. Bland de ljusa mineralen intager mikroklinen första 



