RONGL. SV. V 



29. n:o 4. 9 



De öfveralll framträdande stora mi k roklinta I i <> i ■ u ; i gifva bergarten stundom et1 por- 

 fvriskt utseende, särskildl på vittrad yta. Detta ar emellertid endasl skenbar! en porfyrisk 

 Bteuktur, iiy att intet mineral förekommer i mer än én generation bortsedl från de 

 under inflytande af tnetasomatiska processer nybildade mängderna af fältspat och kvarts 

 — och mikroklintaflorna visa, sig i sin helhet yngre än sill förekommande oligokläs och 

 ojrtoklas. Hella framgår dels af det sätt, på hvilket de äldre, något vittrade fältspaJterna 

 skjuta in i den friska inikroklinen, hvilken förhåller sig som »utfyllningsmineral», och 

 dels deraf att inikroklinen innehåller talrika i nter positioner af biotit och småmineral, små 

 plagioklaskristaller, hvilka äro korroderade, men på det hela taget hafva sin ursprungliga 

 form, ocli vidare runda kvartskorn. Mikroklintaflorna innesluta slutligen äfven albit, 

 hvilken dock synes stå i samband med den på trycksprickor afsatta albiten, samt epidot 

 och kalkspat. — En dylik porfyrliknande struktur är förut beskrifven, väl först af Cohen 

 och Benecke, 1 och Michel LÉvr 2 omnämner »grands cristaux d'orthose de consolida- 

 tion tres récente, qui prétent å la roche une fausse apparence porphyroide» såsom något 

 i graniter ingalunda ovanligt. 



Denna granits struktur erbjuder åtskilligt af intresse. Den är icke hypidiomorf, 

 för så vidt som intet af de ljusa mineralen har sin egen kristallform bevarad utan alla 

 äro formlösa, men den har dock något, af det för den hypidiomorfa strukturen mest ka- 

 rakteristiska derigenom att en åldersföljd mellan mineralen låter bestämma sig. Man kan 

 således fastställa att oligokläs och ortoklas äro äldre än mikroklin, hvilken i sin ordning 

 i hufvudsak är äldre än kvartsen. Till ett närmare studium af strukturförhållandena ut- 

 valdes den minst pressade och friskaste af de till undersökning föreliggande graniterna, 

 ett prof från 2 km. NO. om Örlundens utlopp (c:a 7 km. ONO. om Jemshögs kyrka), 

 således utanför det egentliga Vestan åfältet. Samtliga områdets jemförelsevis lindrigt pres- 

 sade graniter öfverensstämma i det väsentliga med denna. — Ett studium af begränsnings- 

 linien mellan mikroklin och kvarts visar att gränslinien är en oregelbundet buktande 

 linie. Mineralen sända rundade utsprång in uti hvarandra. Fig. 1 visar en sådan gräns- 

 linie mellan kvarts och mikroklin. Exemplet är valdt derför, att man här har ett ytter- 

 ligare bevis på huru oregelbundet gränsen kan förlöpa, man ser nämligen inuti kvartsen ett 

 isoleradt (trekantigt) mikroklinparti, likorienteradt med det större närliggande kornet, med 

 hvilket det utan tvifvel varit förenadt i ett annat plan än snittplanet. På samma sätt 

 anträffar man isolerade kvartspartier i mikroklin, nära intill kanten mot angränsande 

 större kvartskorn och likorienterade med dessa. Fig. 2 ger ett exempel. (Jemför härom 

 P- 12). 



Denna mikroklinens ytterst oregelmässiga form mot kvartsen skulle kunna tänkas 

 vara framkommen genom att mikroklin och kvarts samtidigt utkristalliserat och dervid 

 stört hvarandras utbildning. Det är möjligt att någonting dylikt kan hafva egt rum, men 

 den erfarenhet man har om strukturer, uppkomna genom samtidig kristallisation af de 



1 Benecke und Cohen vGeognostiscbe Bescbreibung der Umgehend von Heidelberg» p. 45 (Strassburg 

 1881). 



2 Michel Lévy »Contribution å 1'étude du granite de Flamanville et des granites francais en general». 

 Bnll. des services de la carte géol. de France N:o 36 (Paris 1893). 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 29. N : o 4. 2 



