14 BÄCKSTKÖM, VESTANÅFÄLTET. 



spröd, så blir det till en början endast ett afrundande af kanterna genom små styckens 

 afbrytande. Det utseende bergarten nu erbjuder karakteriseras synnerligen väl genom 

 Töknebohms förträffligt funna term »murbruksstruktur». 1 Makroskopiskt ter sig denna 

 struktur som en »ögonstruktur». Man kan ofta makroskopiskt se tryckfenomen hos fält- 

 spatögonens genomgångsytor, hvilka äro mer eller mindre böjda och sönderbrutna. — Vid 

 ännu längre gående uppkrossning pressas fältspaterna sönder i större stycken och dessa 

 förskjutas i tryckets riktning och bilda linser, hvilka omvexla med linser af kvarts och 

 parallelställda småfjäll af grön biotit och muskovit — en helt annan anordning således 

 än hos de normala gneiserna, der kvarts och fältspat uppträda tillsammans gentemot glim- 

 mern. — Ortit och titanit visa sig under dessa pressningar mycket motståndskraftiga; 

 någon sönderpressning i stycken har icke observerats, men väl undulerande utsläckning 

 hos titaniten. 



Samtidigt med denna sönderkrossning af alla bergartens huvudbeståndsdelar fortgår 

 äfven en i samma proportion växande nybildning af sekundära mineral och partiell om- 

 kristallisation af de redan förhandenvarande. Bland de senare är det främst kvartsen, 

 som dokumenterar sig såsom omkristalliserad. Under det att de genom krossningen upp- 

 komna småkornen af kvarts till en början hafva högst oregelmässiga former och äro suddigt 

 begränsade, bildar nämligen kvartsen i de starkast pressade varieteterna ett aggregat af 

 strängt polygonala, mot hvarandra väl begränsade småkorn, hvilka icke förete några spår 

 af pressningen. Oaktadt således här en omkristallisation måste hafva egt rum, så kan den 

 dock ofta endast hafva varit partiell och blott omfattat småkornens yttre delar, ty det visar 

 sig att de hvarandra närliggande kornen i denna kvartsmosaik hafva approximativt samma 

 kristallografiska orientering och utsläckningsriktning. och således förhålla sig på samma sätt 

 som de_ aggregat af kvartssmåkorn, hvilka uppträda på ett tidigare stadium, och hvilka tyd- 

 ligt visa sig bestå af sinsemellan något förskjutna bitar af ett ursprungligen homogent större 

 korn. Med någon uppmärksamhet ser man derför mycket ofta hurusom alla kornen inom 

 en stor del af kvartsaggregatet kunna fås att samtidigt visa sig ljusa mellan korsade nikoler. 

 — Vid höggradig uppkrossning med åtföljande större förskjutningsrörelser och mera genom- 

 gripande omkristallisation får dock den uppkomna kvartsmosaiken fullständigt samma ut- 

 seende som den har t. ex. i en opressad, kontaktmetamorfoserad ren kvartssandsten. 



Af biotiten bildas sericit och något klorit, h vilken senare småningom försvinner. 

 En följd käraf är att en sericitisk glans inställer sig på skiffrighetsplanen samtidigt med 

 att färgen ljusnar. 



Den förnämsta omvandlingsprodukten af plagioklasen är epidot, samt i några fall, 

 hvilka sedan skola närmare behandlas, granat i små ljusröda kristaller. Detta senare 

 mineral förekommer här endast i de ljusaste, mest tryckmetamorfoserade varieteterna. — 

 Förmodligen är den här och der som småkorn bland kvartsen förekommande plagioklasen 

 albit, meneden undandrager sig närmare bestämning. 



Det är gifvet att efter en sådan krossning, som fullständigt förstört den primära 

 strukturen och äfven influerat på mineralsammansättningen, skall det ofta vara förenadt 



1 »Murbi'uksstrukturen> kan vara uppkommen genom af tryck framkallade rörelser såväl bossen half- 

 fasta magman, som hos den färdiga bergarten — »protoklasstruktur» och »kataklasstruktur» enligt 

 förslag. Inom Vestanåfältets graniter har jag icke funnit något exempel på protoklasstruktur. 



