KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HA M n.i Ni;.\ i;. BAND 29. \:o 4. 1") 



med atora svårigheter att med säkerhet bestämma hvilken bergarl ursprungligen förole<ra,t. 

 Ett sådanl särskiljande m oj liggöres dock inom \ 7 < sin n.i f'. : i I l<-t i flertalet fall derigénom atl 

 man känner såväl graniten sota den finkorniga gneis, med hvilken den så godt som alltid 

 förekommer associerad, i någotsånär opressad! tillstånd. Graniten är* tydligt kvartsrikaré an 

 gneisen, och sannolik! till följd haraf ar gneisen motståndskraftigare mot tryck än gra- 

 niten, hvarför man finner jämförelsevis oförändrade gneiser tätt bredvid eller t. o. in. i 

 samma häll som ganska starkt tryckforändrade ehuru ännu otvetydiga graniter. Etl 

 exempel bland många, erbjuder hällen 300 in. S. om V. Lergrafsgölen, hvilken längre ned 

 närmare beskrifves'. Gneisen bibehåller derföre spår af sin karakteristiska primärstruktur 

 vida längre än graniten, och, då man äfven i starkt tryckforändrade gneisvarieteter kan 

 se att, de mörka mineralens mängd varit större, kvartsens mängd deremot mindre än hos 

 den här uppträdande graniten, så kan man i denna trakt temligen väl skilja mellan hvad 

 som varit »Gillesnäsgneis» och hvad »småkornig granit». Hade oravändt gneisen haft en 

 sur granits, graniten en kvartsdioritisk sammansättning, skulle det förmodligen varit gneisen 

 som förändrats mest och gifvit upphof till de skildrade väriététerna. 



De inom »Glimåkra» förekommande, starkast tryckforändrade graniterna har Dusen 

 etiketterat och på kartan utmärkt som gneis. Jag- skall i det följande återkomma till de 

 fall, der jag mer eller mindre bestämdt ansett mig böra vara af annan mening än han. Ett 

 af dessa fall, ett litet område af pressade graniter NNV. om V. Hulfasjön i SV. Kyrkhults 

 socken, må dock redan här närmare beskrifvas, emedan det, ehuru ännu allt för ofull- 

 ständigt kändt, dock är synnerligen upplysande. 



Det granitmassiv, som utbreder sig omkring och öster om S. Bäckasjön, Arnegölen 

 och N. Bäckasjön, har sin nordligaste sjelfständiga häll 400 m. NO. om Bäckasjöns N. ända. 

 I dess omedelbara fortsättning mot N., 300 m. S. om V. Lergrafsgölen, finnes emellertid 

 en gneishäll, hvars östra sida enligt Dusen består af något skiffrig granit. Gneisen be- 

 skrifves närmare längre fram, här må endast nämnas, att den visar sig betydligt mindre 

 pressad än graniten, den visar ingen ögonstruktur och är af mörk färg. Den ljust rödaktiga 

 graniten åter visar sig skiffrig med svag sericitglans på skiffrighetsplanen och har i tvär- 

 brott en mycket vacker sekundär ögonstruktur: 1 — 3 mm. stora, runda fältspatögon, kring 

 kvilka en temligen sparsam, glimmerhaltig grundmassa smyger sig. — Kvartsen före- 

 kommer endast undantagsvis såsom större, starkt pressade korn utan i regeln såsom 

 aggregat af småkorn. Fältspaten förekommer i stora, delvis knäckta korn, plagioklasen 

 visar böjda lameller och har talrika omvandlingsprodukter af epidot och muskovit medan 

 mikroklinen är friskare. Dessutom finnes litet mörkgrön biotit, muskovit och epidot i 

 stora kristaller utom de små som förekomma i fältspaten. Detta för att karakterisera, på 

 hvilket, omvandlingsstadium graniten befinner sig. 



300 m. OSO. derom förekommer en starkt tryckskiffrig och utprägladt sericit- 

 glänsande något rödlett »gneis». Under mikroskopet visar den sig genom sin kvarts- 

 rikedom hafva varit en granit. Kvartsen förekommer i aggregat af små, polygonala, 

 opressade korn, fältspaten såsom större knäckta korn jemte något nybildad mikroklin; 

 vidare finnes rätt mycket epidot i stora anhopningar af småkorn, en grön, kloritiserad 

 biotit, små fjäll af muskovit, samt fri ortit och stora titanitkorn med undulerande 

 utsläckning. 



