16 BÄCKSTRÖM, VESTANÅFÄLTET. 



Mellan dessa begge hällar, 100 m. V. om den sistnämnda, 200 m. SO. om den 

 först omtalade, förekommer en häll af en tryckskiffrig och något sericitglänsande, gulhvit 

 »gneis», och 500 m. SSO. derom, — i strykningsriktningen — uppträder 200 m. N. om 

 V. Hultasjön samma bergart (prof af en mellanliggande häll saknas). Det för denna bergart 

 mest utmärkande är att den ej innehåller några primära jernmagnesiasilikat och endast mycket 

 litet klorit, men deremot granat i små (0. 1 mm.) kristaller. Dessutom finnes litet muskovit 

 och epidot, samt malmkorn, bredt omrandade med leukoxen och limonit, allt detta dock i 

 försvinnande mängd gent emot de ljusa mineralen, kvarts och fältspater. Strukturen är 

 en starkt tryckförändrad kvartsrik fältspatbergarts. En närmare analys af denna struktur 

 är gjord hos en beslägtad bergart och anföres nedanför. 



Genom sitt förekomstsätt och genom proportionen mellan de ingående mineralen 

 visar sig denna bergart vara en tryckmetamorf facies af den i dessa trakter vanliga små- 

 korniga graniten; genom sin struktur och sin mineralsammansättning åter är den närmast 

 att sammanställa med den gneisvarietet som kallas granulit. l Afven genetiskt öfverens- 

 stämmer den med den typiska granuliten, den sachsiska, om denna, såsom J. Lehmanns 

 grundliga undersökningar gjort högst sannolikt, äfvenledes är en höggradigt tryckmeta- 

 morfoserad granit. 



Detta lilla granulitområde, som väl skulle förtjena att i detalj undersökas, är af 

 stor vigt derför att man här synes hafva alla öfvergångar mellan granit och granulit, och 

 det har för uppfattningen af Vestanåfältets geologi ett mycket stort intresse derigenom att 

 det ger oss nyckeln till »Dynebodagneisen» eller »jerngneisen» inom norra delen af kart- 

 bladet »Bäckaskog». 



Den »jerngneis» som upptager vestra delarna af bladen »Bäckaskog» och »Glimåkra», 

 sträcker sig Ö. om Immelns S. del fram i ett småningom afsmalnande parti, i S. begränsadt af 

 »granitgneisen», fram till glimmerkvartsitlagret i O. Dessutom har på »Bäckaskog» såsom 

 »jerngneis» betecknats ett litet parti af i allmänhet gråaktig, finkornig gneis, som upp- 

 träder V. om Näsumsdalen, och i V. begränsas af samma granitgneis, i Ö. deremot först 

 af amfibolit- och sedan af kvartsitlagren. I De Geers tidigare uppsats »Om ett konglomerat 

 inom urberget» är detta senare parti jemte »dioritskiffern» kalladt »Klagstorpsskiffrarna», 

 och »jerngneisen» Ö. om Immeln kallad »Dynebodagneis», men begge äro dock ansedda 

 såsom ekvivalenta och likformigt öfverlagrande kvartsitlagret. 



Den närmare granskningen af dessa områdens bergarter visar att »Klagstorpsgneisen» 

 V. om Näsumsdalen är en enhetlig bergart, under det deremot »Dynebodagneisen» utgöres 

 af tvenne bergarter, af hvilka den ena hör till sammans med Klagstorpsgneisen och är en 

 gneis i inskränkt mening, d. v. s. en kristallinisk skiffer, uppkommen genom metamor- 

 fosering af sedimenteradt material, medan deremot den andra bergarten är en granulit. 



Granulitområdet omfattar trakten kring Kastagropen samt sträcker sig fram emot 

 S. Mjönäs, mot N. går det icke fram till Immeln. Närmare kunna dess gränser icke an- 

 gifvas, för det första emedan denna dualism inom Dynebodagneisen först upptäcktes efter 



1 Här användes konsekvent beteckningen »granulit» i dess ursprungliga och ännu i allmänhet begagnade 

 petrografiska betydelse och således hvarken i den förändrade betydelse Fouqué och LÉVY gifvit den eller i den 

 likaledes afvikande betydelse, i hviiken den hos oss användts af A. E. Törneboiim. Jemför härom t. ex. 

 ZlRKELS Petrographie (2 Aufl.) Bd. 3 p. 241 och 256. 



