IIAMH.IMIAI;. 



d 29. n:o 4. 19 



Från del stora jerngneis»-område1 V. Qra gUmmerkvartsitlagrel angifves på bladet 

 jSJimåkrai en enstaka förekomsl af granit i Jösseberga klätt, SV. om Sofietorp, 3,a km. 

 (>N(). om Sibbhults jernvägsstation. Bergarten, hvars kontaktförhållanden äro okända, 

 beskrifvcs såsom en medelkornig, Ljusröd granil ined fältspatindivider af 4 — 5 mm. längd, 

 faltspat öfvervägande, kvarts och glimmer sparsamma. Jag bar icke sjelf hafl tillfälle at1 

 stadera bergarten, men har på grund af beskxifningep på kartan hänfört den till Jemshögs 

 granitens typ. — För öfrigt torde nog inom »jerngueisen» i denna trakt t. o. m. temligen 

 oförändrade graniter finnas. Ku »rödlett gneis» frän NO. om Vesslarp i Glimåkra sucken 

 mil en gneis från Fjelkinge socken t. ex. erinra lifiigt om den smäkorniga granittypen. 



De fall, i hvilka jag inom östra delen af bladet »Glimåkra» ansett kartans gneiser 

 vara tryckförändrade graniter, äro utom de nyss omnämnda granulithällarna (Dusens N:ris 

 Si», 95 och 2) N. om V. Hultasjön, följande. 



350 in. NV. om Mjölångens N. ända (79). En utprägladt parallel- och ögonstruerad 

 bergart med rikliga nybildningar. Graniternas karakteristiska millimeterstora tafvelformiga 

 ortiter finnas här äfven. 



Såsom tvenne isolerade förekomster i gneisen, nämligen dels V. om V. Hultasjöns 

 S. ända och dels V. om Ljungsjöns midt, begge i SV. hörnet af Kyrkhults socken, före- 

 kommer en bergart, hvilken på grund af sin sammansättning måste vara deriverad från 

 den småkorniga. graniten, men som dock, särskildt makroskopiskt, skiljer sig från de förut 

 observerade pressade graniterna inclusive deras granulitfacies. Det är en ljust rödgul- 

 aktig bergart utan starkare utpräglad skiffrighet och utan sericitglans. Makroskopiskt 

 tramträda inga mörka mineral, utom här och der ett litet ortitkorn. Bergarten gör ett 

 mindre finkornigt intryck än de beskrifna granuliterna och ansluter sig till de opressade 

 graniterna genom frånvaron af parallelstruktur, men skiljer sig från dessa genom saknaden 

 af de karakteristiska mikroklintaflorna. Att bergarten oaktadt sin raassformighet dock är 

 starkt pressad, synes i*edan makroskopiskt på fältspat ernås genomgångsytor. Under mikro- 

 skopet framträder detta ännu tydligare, man har en mångfald af präktiga exempel på 

 böjda och dislocerade fältspatkorn, liggande i en grundmassa af polygonala kvartssrnåkorn. 

 Plagioklasen är rik på epidotinterpositioner, samt för äfven talrika småfjäll af muskovit, 

 hvilka i ett snitt efter [010] visade sig genomgående vara anordnade med sin tafvelyta 

 parallel plagioklasens genomgångs- och tvillingsyta [010], hvilken anordning väl får för- 

 klaras genom att muskoviten afsatts på sprickor efter genomgångsytan. — De öfriga 

 mineralen äro sparsamt för handen: malm med leukoxenkrans, epidot och litet kjorit. 

 Efter granat söktes fåfängt. 



Konklusionen blifver, att äfven den i dessa begge isolerade småhällar uppträdande 

 »gneisen» genom sin struktur visar sig vara en starkt tryckförändrad bergart och genom 

 sin kvantitativa mineralsammansättning häntyder på den småkorniga graniten såsom sin 

 moderbergart. Men kontrasten mot de omgifvande, långt mindre tryckförändrade gneiserna 

 är dock så pass stor, att man kunde frestas antaga, att här en äldre bergart med gammal 

 krosstruktur förelåge, stickande upp genom de yngre gneiserna. Likaledes anstår en så 

 godt som oförändrad gneis omedelbart Ö. om det nyss beskrifna starkt uppkrossade granit- 

 massivet i hällen (94) 600 in. N. om V. Hultasjön. Denna motsägelse förklaras dock 



