2U BACKSTKOM, VESTANAFALTET. 



antagligare på det sätt att, såsom redan förut framhölls, de segare gneiserna varit mera 

 motståndskraftiga än de kvartsrikare och derför sprödare graniterna, och, då det stegrade 

 sidotrycket till slut måste utlösas genom en tektonisk rörelse, blef det graniten som fick 

 gifva vika. Sedan uppkrossningen engång börjat, var dess motståndskraft ytterligare för- 

 minskad, och derför kunna nu små starkt krossade granitförekomster möta oss midt inne 

 i jemförelsevis oförändrad gneis. — Utom granitens större kvartsrikedom bidrager kanske 

 äfven dess större kornstorlek i förhållande till gneisens att underlätta uppkrossningen. — 

 Det skulle vara intressant att på experimentel väg få pröfva begge bergarternas hållfasthet, 

 lämpligt material saknas emellertid för närvarande. 



300 m. VSV. om N. Bäckasjöns S. ända förekommer i den vanliga gråa gneisen ett 

 litet massiv af en äfven makroskopiskt ganska granitliknande, mycket finkornig bergart 

 (hällarna 27 och 28 i/s 88 P. D.) Graniten är icke så starkt tryck förändrad som t. ex. 

 den S. om Lergrafsgölen, men saknar de för den vanliga granittypen karakteristiska, fram- 

 trädande mikroklintaflorna — det är förmodligen detta, som föranledt dess hänförande 

 till gneisen. 



Granitisk är äfven bergarten i den lilla hällen N. vid vägen, S. om mossen, 700 m. 

 NO. om Vielångens utlopp. Makroskopiskt grå-rödlett, tydligt parallelstruerad, här och 

 der med en större, rundad fältspat, visar den under mikroskopet delvis uppkrossad kvarts 

 och ansluter sig genom sin rikedom på kvarts och mikroklin till graniterna, dem den äfven 

 strukturelt står närmast. Emellertid finnas smärre afvikelser, som göra bestämningen osäker. 



Bergarten N. vid vägen, 500 m. NV. om Buskagölen är af granulitisk typ, till 

 det yttre starkt pressad: skiffrig, mycket sericitisk, ljust gulröd, utan mörka mineral. 

 Under mikroskopet visar den synnerligen vackert denna egendomliga pseudoklastiska 

 struktur, som så ofta träffas hos starkt tryckmetainorfoserade bergarter: talrika stora 

 rundade fältspatkorn och deremellan kvarts i polygonala småkorn. Utom kvarts, mikroklin 

 och oligoklas finnas små mängder af muskovit, klorit, epidot, malm, titanit, apatit och 

 zirkon, samt spår af granat i skarpa kristaller. — Närstående är bergarten i hällen strax 

 NO. derom, på andra sidan vägen, något mera granitisk deremot den likaledes närbelägna, 

 900 m. N. om Buskagölen. — Ovisst är emellertid om de tre sistnämnda tillhöra den 

 småkorniga graniten. Icke långt mot NV. vidtager nämligen en »röd gneis» af en graniten 

 närstående sammansättning, och det är derför kanske sannolikare att de äro tryckförändrade 

 utlöpare från denna. Detsamma gäller den bergart, som uppträder på Harudden i Immeln; 

 här är emellertid öfverensstä mineisen så stor, att det ansetts lämpligare att beskrifva berg- 

 arten tillsammans med den röda »Örsjö-gneisen» (i kapitlet 11). 



2. Glimmerkvartsitlagrets bergarter. 



Lagret af kvartsitiska bergarter sträcker sig mellan Ifösjöns och Immelns nordöstra 

 delar med en bredd, som vexlar mellan 0,5 och 1,5 km. Den förherrskande bergarten inom 

 lagrets undre (östra) hälft är en ganska ren kvartsit, temligen fri från gliminer.- Mag- 

 netit och jernglans förekomma deri och äro stundom hopade till verkliga lager. På 

 ett af dessa är det som Vestanå grufva är anlagd. — Denna kvartsit underlagras inom 



