ICONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR, BAND 29. N:0. 4. ■!'■', 



mineral förekommer ganska rikligt et1 tredje i form af mikroskopiska korn, 0,1 — 0,2, 



sällan 0,5 rara. stora, kringströdda i muskoviten, i bvilken de äro idiomorfa. Mineralet 



\\:w goda, ehuru icke alltid markerade genomgångar efter en riktning; denna riktning ar 

 ofta kornens längdriktning och alltid optiskt negativ. Mineralet, är färglöst, dess relief 

 är ungefär som apatit, dess dubbelbrytning tyder på en differens mellan hufvudbrytnings- 

 Bxponenterna af ungefär 0,08. Vissa snitt visa låga interferensfärger och utträde af en 

 enaxlig axelbild, hvarvid man kan öfvertyga sig om att mineralets dubbelbrytning är 

 positiv. Dessa, karaktärer öfverensstämma med svaiibergit, som ju af Blomstrand an- 

 träffats vid Vestanå grufva. Denna, ar romboedrisk med goda genomgångar eder basis, 

 samt, är optiskt enaxlig och positiv. l lin jemförelse med snitt af svanbergit frän Horrsjöberg 

 visade stora likheter, dock voro der genomgångarna mera utpräglade och färgen något rödaktig. 



Ett annat malmprof, ännu rikare på jernglimmer, visade mera underordnad muskovit 

 än det föregående, afbildade profvet och ingen bestämbar svanbergit. Deremot fans disten, 

 stundom full af jernglansinterpositioner, samt ett obestämdt mineral. 



Af de många mineral Blomstrand beskrifvit från Vestanå grufva förekomma inga 

 andra än de nu nämnda i mina slipprof, icke ens lazuliten, hvilkén vid Horrsjöberg upp- 

 träder bergartsbildande. 



Vestanåjernmalmens förekomstsätt såsom inlagring i en kvartsit, med hvilken den 

 genom talrika petrografiska öfvergångar är förbunden, visar hän på en genom utvaskning 

 lokalt jernrik sand såsom utgångsmaterial. 



Genom upptagande af muskovit öfvergår den rena kvartsiten i det östra lagret mot, 

 vester i glimmerkvartsit eller kvartsitglimmerskiffer, och det är inom denna zon, som 

 konglomerat anträffats. Dettas förekomst och allmänna, utseende har förut af De Geer 

 utförligt, beskrifvits, hvarför min uppgift, här väsentligen inskränker sig till att närmare 

 redogöra för de bergarter, som förekomma såsom bollar. 



I den stenräkning, som af De Geer anföres i »Vestanåkonglomeratet», finnas upptagna 

 95 % gråa kvartsiter, deraf 5 % med magnetitränder, 2 % hvit kvartsit, 2 % färglös kvarts 

 samt 1 % svartgrå fattig jernmalm. 



Bergarten i dessa vida öfvervägande gråa kvartsitbollar öfverensstämmer så fullständigt 

 med den nyss såsom typisk liggande ren kvartsit beskrifnå, att samma beskrifning kan gälla 

 för begge. Ett särskildt omnämnande förtjenar dock en mikroskopiskt undersökt, boll med 

 »magnetitskikt», nämligen den som afbildas i tig. 13 i De Geers uppsats. Bollen består 

 af kvarts såsom oregelbundet i hvarandra gripande korn utan eller med endast lindrigt 

 undulerande utsläckning, samt litet muskovit, malm, rutil och zirkon. De tre sistnämnda 

 mineralen förekomma endast underordnadt kringströdda i massan, men hafva deremot 

 koncentrerat sig i vissa smala strimmor — de makroskopiskt framträdande »magnetit- 

 skikten». Under mikroskopet äro dessa strimmor synnerligen framträdande och kunna 

 följas öfver hela snittet. De bestå af jemförelsevis stora korn, såväl af malm som af rutil 

 och zirkon. De talrika, zirkonerna äro mellan 0,o5 och 0,2 mm. stora och hafva en ut- 

 präglad sandkornsform, ibland äro de t. o. m. klotrunda. En längre kristall visade sig 



Se W. C. BrÖQGER bos L. J. IgelstrÖM i Geol Fören. Förh. 8. p. 177 (188C). 



