ANM, 



29. n:u 4. 29 



Fe,O a saknas fullständigt. — Si förhåller sig lill Al i Mn L,im : 2 eller myckel 

 nära — I : 2. Med samma förhållande mellan lerjord ocb manganoxid som dej i ana 

 lyaen funna beräknas ur formeln (Al, Mn) a SiQ B ofvan uppförda teoretiska sammansättning. 



Manganandalusiten förekommer i denna bergarl såsom 5 — 10 mm. stora, anhopr 

 ningar, inom hvilka de enskilda sniakorncn ligga omgifna af kvarts och icke parallelorien 

 lerade med hvarandra. l ; tom de nämnda mineralen ses endast litet zirkon, livilken dock 

 måste vara ganska ojemnt fördelad i bergarten, eftersom jag genom att behandla ett prof 

 med fluorväte erhöll manganandalusiten ren och fri äfven från zirkon. — 1 en af de öf- 

 riga i samma hall anstående glimmerkvai-tsiterna sägs litet malm, eljest äro de lika så 

 när som på färgen och nianganandalusithalten. 



(ilinimcrkvartsitområdet vester och nordvest om Bäen är karakteriseradt derigenom, 

 att rena kvartsiter helt och hållet saknas i det att basiska lerjordssilikat, särskildt disten och 

 ottrelit, alltid förefinnas, och stundom till och med i sådan mängd, att derigenom icke 

 blott karakteristiska varieteter, distenkvartsit och ottrelitkvartsit uppkomma, utan äfven 

 verkliga distenskiffrar och ottr elitskiffrar lokalt utbildas. Muskovithalten hos dessa berg- 

 arter är aldrig stor och alltid mindre än hos de s. k. ledstenarna. Rutil är en konstant 

 och karakteristisk beståndsdel hos alla, zirkon och malm felas heller aldrig. 



Vid vägen SV. om Bäens norra ända anstår en silfverhvit och glänsande, ehuru 

 icke synnerligen glimmerrik glimmerkvartsit, hvilken innehåller ögon af ett blekt blå- 

 eller grönaktigt mineral, hvilket redan Blomstrand och Weibull (»Bäckaskog» p. 20) visat 

 vara disten. På grund af sin större fasthet, jemförd med den lösare kvarts-muskovit- 

 massan motstå dessa distenögon bättre förvittringen och träda derför fram såsom knölar på 

 den vittrade bergartens yta; likaså rinner man dem i stor mängd lösvittrade i den från 

 hällen nedsköljda sanden. 



Utom såsom anhopningar af ända till centimeterstora kristaller förekommer distenen 

 äfven såsom nästan fibrolitliknande småkristaller, anordnade i med skiffrigheten parallela 

 rader, uti hvilka de små distenprismerna stå vinkelrätt mot radens riktning. — Anmärk- 

 ningsvärdt är, att småkorn af disten med denna fibrolitlika utbildning stundom omkransa 

 större distenkristaller utan att med dem eller sinsemellan vara parallelorienterade. — Di- 

 stenens färg hos denna, liksom äfven hos traktens öfriga bergarter, är i snitt alltid, ma- 

 kroskopiskt nästan alltid färglös. I motsats till den vanligen af inneslutningar fyllda anda- 

 lusiten visar sig distenen oftast nästan ren, åtminstone från kvartskorn. — Rutil är här 

 riklig, såväl i rundade större korn som i små skarpa kristaller, begge med gulbrun färg. 



På samma ställe förekommer äfven en vresig glimmerkvartsit med tätt liggande, 

 centimeterstora, bruna ögon, bestående af disten i stora kristaller, fulla af mörka små- 

 korn, hvilka i påfallande ljus äro rödbruna och derför väl icke äro grafit utan jernglans. 

 Dessutom förekommer i ögonen mycket rutil. 



Från samma lokal har jag äfven medfört en grå, sträf bergart af disten i centimeterstora, 

 groft parallelt anordnade stänglar, samt deremellan kvarts i småkorn. Öfverallt finnas derjemte 

 rikliga små jernglanstaflor kringströdda, äfven inne i distenen, vidare förekommer rikligt 

 rutil, samt spårvis muskovit. — Makroskopiskt ser man på vittrad yta öfverallt de långa 

 distenstänglarna framblänka och med sina spetsar skjuta fram ur bergartsmassan. Disten- 

 stänglarna sakna här, liksom alltid inom området, kristallbegränsning. De visa sig ofta 



