!C0N<;r.. .sv. vkt. akadkmiknn iiandi.inhai;. BAND 29. n:o 4. .".:; 



sig kring andalusitkornen, ungefär såsom i fig. 9 och 11'. Disten förekommer äfven rikligt 



såsom större kristaller, dock icke sa, i stora som andalusiten. Kutil och rätt mycket malm 

 ftro observerade. Den senare förekommer i kom alla af storlekar ned till det fina ogenom- 

 skinliga, i påfallande ljus starkt, röda, pigment, hvilket såsom tjocka moln impregnerar 

 andalusiten och i mindre grad äfven (listenen, kordelningen al' pigmentet är något olika. 

 Sa t. ex. visar lig. 12 upptill tvennc andalusitkorn, uppfyldä med kvartsinnesli.it ni i iga r. 

 i hvilka pigmentet är temligen jemnl fördeladt öfvér hela kornet och ingenstädes sa 

 lätt som i kornet nedtill, der det emellertid endast är kornets yttre delar, som äro upp- 

 fyllda, af de svarta interpositionerna, medan raidtélpartiet är rent. — Af mineralinneslut- 

 ningar förekomma i andalusiten icke blott kvarts och hämatit, utan äfven disten och 

 muskovit; större korn af dessa mineval ses äfven delvis skjuta in i andalusiten, hvilken 

 sålunda, dokumenterar sig såsom senare utkristalliserad än dessa. Andalusitögonens för- 

 hällande till de omgifvande strimmorna af muskovit och disten med kvarts (jfr. tig. 12) 

 visar dock, att bergarten deformerats efter andalusitens kristallisation, samma resultat, som 

 nyss erhölls från en andalusitförande ledsten (p. 27). 



Andalusiten är i allmänhet färglös, men stundom visa sig de inre delarna af ett 

 andalusitkorn svagt färgade och med manganandalusitens karakteristiska pleokroism. 



Kvartsitlagrets fortsättning mot NV., på Skärsnäshalfön inom bladet »Glimåkra», 

 visar större enformighet. Sålunda saknas här såväl rena kvartsiter som disten- eller anda- 

 lusitrika varieteter. Den vanligaste varieteten är en röd glimmerkvartsit, liknande den 

 1,6 km. S. om Grönhult och liksom denna stundom förande grön manganandalusit. Från en 

 häll 250 m. S. om Skärsjöviks sydända föreligger äfven ett prof af hvit glimmer- 

 kvartsit. En olikhet, som möjligen är mera tillfällig, består deri, att glimmerkvartsiterna 

 från Skärsnäshalfön förete mindre mikroskopiska tryckfenomen och visa en tendens att här 

 och der blifva grofkornigare. 



En mikroskopiskt, undersökt röd glimmerkvartsit med manganandalusit, anstående 

 vid vägen 1 km. S. om Skärsnäshalföns nordspets, innehåller borstlika bildningar af typisk 

 fibrolit (sillimanit), hvilket mineral icke förut inom området blifvit påträffadt, ehuruväl 

 distenen stundom kan ha en mycket fibrolitliknande utbildning. Kvartsen i detta prof 

 är opressad och innehåller talrika små muskovittafior såsom interpositioner. — Mangananda- 

 lusiten har här stark pleokroism men låg dubbelbrytning. 



Skild från de öfriga glimmerkvartsiterna förekommer i den lilla bäcken, som från 

 trakten af St. Sandvik vid Immelns södra ända rinner mot S., vid kvarnen 0,7 km. SO. 

 om Killeboda, ett 10 m. långt och 3 m. bredt parti af en hvitglänsande, utprägladt skiffrig 

 glimmerkvartsit, karakteriserad genom den ymniga förekomsten af jemnt inströdda, 1 — 3 

 mm. stora, mörka, prismatiska kristaller. Dessa äro i beskrifningen till »Bäckaskog» om- 

 nämnda såsom hornblende; det visar sig emellertid, att här icke hornblende utan ottrelit 

 föreligger. 



Ottreliten här är väl karakteriserad genom sin höga relief, sin låga dubbelbrytning, 

 sin tvillingslamellering, sin djupa färg med stark pleokroism: C färglös till svagt gul, 



K. Sv. Vet. Akad. TTundl. Baud 29. N:o 4. 5 



