KONQL. SV. VET. AKADEMIENS 1 1 A N I >l,l \( ; A K. KA.Xh 29. N:0 4. ?,f) 



nftmningun »distenkvartsit eller distenglimrnerskiffer ftnvaTndas, Närariel distentfels» är 

 fönif användl för bergarter; bestående af nästan endast disten. 



I afseende på strukturen märkes, at1 alla dessa bergärter förete starka makroskopiskä 

 fcrtyckfenomen. Mikroskopiskt visar sig tryckets verkningar i form af en ofta förekohi- 

 iiiaudc linsstruktur hos bergarten. Disten och andalusit, deremöl icke ottrelit, hafva för- 

 hållit sig såsom fasta, preexisterande partier vid deförihaidonernå; den af glimmer, kvarts 

 eeh sraåkorn af andra mineral bestående mässan böjer sig — såsom förut påpekades — 

 plastiskt omkring dian såsom den fluidalstruerade porfyrgrundmassan kring strökornen. 

 — SO. om Rörmossen äro äfven de här förekommande stora turmalinerna sönderbröttiäJ — 

 Den kvartsmassa, genom livärs deformation rörelsen tydligen här egt rum, består af små 

 pblygonala korn utan undnlerande utsläckning och är således tydligtvis i sin helhet om- 

 kristalliserad. 



Någon mikroskopisk primärstruktur, äldre an den nuvarande, af tryckmetamorfosen 

 franibragta strukturen, finnes ingenstädes bevarad, om man icke dit bör räkna förekomsten 

 af de stora distenerna och andaliisiterna, hvilka ju äro äldre än åtminstone de sista defor- 

 mationerna. Vi komma här in på frågan, om hvilket inflytande som bergartsbiklande faktor 

 en frän de i gneisformationen uppträdande, möjligen yngre graniterna utgående kontakt- 

 metamorfos kan hafva haft. Kvärtsitlägrets nära förknippande med den underliggande 

 hälleflintgneisen genom de i denna inlagrade glimmerskiffrarna gör det sannolikt, att äfven 

 glimmerkvartsitlagrets sand- och lerforraation är äldre än graniten och att således äfven 

 den kontaktmétaraorfiskt påverkats. Men å andra sidan finnas icke hos lagrets nuvarande 

 bergarter några fenomen, som bestärndt häntyda på en förutgången kontaktmetamorfos. 

 De stora disten- och andalusitindividerna äro som nämdt äldre än tryckperiodens afslut- 

 ning, men talrika analogier tillåta antagandet, att de dock bildats eller kunnat bildas 

 under tryckperioden. För kvartsitens pregranitiska ålder talar sålunda med någon be- 

 stämdhet endast dess nära förknippande med hälleflintgneisen genom glimmerskifferinlag- 

 ningarna, samt genom den, efter livad det tyckes, fullt konkordanta öfverlagringen. 



3. Amfiboliter. 



Till amfiboliternas grupp hänförliga bergarter träffas inom det studerade området 

 flerestädes, i regeln såsom mindre förekomster, men äfven i tvenne större. Dessa senare 

 uppträda begge omedelbart vid kvärtsitlägrets gräns, men så, att den ena enligt De Geers i 

 »Vestanåkonglomeratet» och »Bäckaskog» uttalade uppfattning bildar ett lager, som omedel- 

 bart underlagrar kvartsiten, medan den andra deremot öfverlagrar densamma. Det förra lagret, 

 i »Bäckaskog» kalladt »hornblendeförande hälleflintgneis», följer gränsen mellan kvartsit ocli 

 hälleflintgneis på en sträcka af öfver 7 kin., från Kroksjön i söder till ungefär 1,5 km. 

 N. om Boana i norr, och uppnår sällan eller aldrig en mäktighet af 100 m. Det andra 

 deremot, i »Bäckaskog» kalladt »dioritskiffer», sträcker sig från trakten V. om Vestanå by 

 i norr till Bjärnö i Ifösjön i söder. De Geek har — liksom före honom Angelin — 

 på anförda grunder uppfattat detta senare lager såsom tvenne gånger förkastadt. — Den 

 närmare Undersöknin eren af bergarterna visar emellertid, att »dioritskiffern» och »den horn- 



