AKADKMIKNS 11 A NI )],1 NI ! A 1!. 



i) 29. n:o 4. 43 



de kontakt metamorfoserade diäbaåerna (och diäbäStufférriå)', sa torde män våra fultt 

 berdttigad att beteckna bergarten i det stora anifibolitldgret såsom en diabas, väsent- 

 /ii/rn omvandlad genom kontaktmeiamotfös. 



Et) af afnfibolitérnas karaktärer tyder emellertid häri på ett inflytande, som tiiåste 



tillskrifvas veckningsprocesserna, nämligen parallelstrukiiireti, med hvilken följer e sr 



eller mindre utbildad sk/jl'rig/ict. De flesta, af lagrets amfiboliter äro mer eller mindre 

 skiffriga. genom parallelanordhing hos horribléridé och bidtit, i vissa fall äfveri geriörri 

 linsConn hos fältspaten. Denriä skiffrighet är pärällél med lagrets längdutsträckning och 

 ftjiéd strykningsriktningen hos de omgifvandc bergarterna, eller, i stort sedt, med véeknirigs- 

 axeln inom området. Det finnes ingen anledning att antaga denna skiffrighet såsom primär 

 i en så fullständigt omkristalliserad bergart — äfveri om materialet skulle hafva varit en väl 

 skiktad diabastuff. Och om diabasen varit tryckskiffrig redan innan den kontaktmetamor- 

 foserades, så skulle parallelstrukturen vid omkristalliseringen icke hafva kunnat bibehållas 

 så väl, som det i flere fall skulle hafva skett. 



Deremot skulle det låta tänka sig, att de väsentligen af kontaktmetamorfosen betingade 

 nybildningarnas anordning genom samtidigt pågående vcckningsrörelser blifvit en pärallel- 

 anordning. Att parallelstrukturen i sin helhet icke är tillkommen efter diabashornfelsens 

 definitiva konsolidering visas deraf, att endast obetydliga mikroskopiska tryckfenomen före- 

 finnas, samt framför allt af bergärtens mineralogiskt och strukturelt enhetliga utseende: berg- 

 arten i sitt nuvarande skick är tydligen tillkommen genom en enda akt, efter hvars afslu- 

 tande endast obetydliga, rent sekundära nybildningar egt rum. I den lindrigt småveekade 

 amfiboliten på udden SO. om Klagstorp är småveckningen åtföljd af små veckförkast- 

 ningar, beledsagade af epidötbildning och krossning af de äldre mineralen. Skulle derför 

 parallelstrukturen vara sekundärt påtryckt den färdigbildade diabashornfelsen, måste hela 

 bergarten hafva blifvit omkristalliserad under tryckperioden, men häremot talar den full- 

 ständiga öfverensstämmelsen med de icke parallelstruerade amfibolitvarieteterna i fråga 

 om alla andra karakterer. 



Till de nu beskrifna amfiboliterna från de sannolikt sammanhängande lagren på 

 ömse sidor om kvartsitlagret sluta sig på det närmaste de amfiboliter, som uppträda 

 inom hälleflintgneisens och den deri öfvergående gneisens område. — Längst i söder 

 träffas i närheten af Sissebäck tvenne förekomster. Den ena bildar ett omkring 8 m. 

 tjockt lager, konformt med hälleflintgneisens skikt, i södra delen af hällen NO. om Sisse- 

 bäcks vestra hållplats, strax V. om Sissebäcken. Den andra förekommer strax N. derom, 

 0,5 km. ONO. om Vidriksberg; den genomsättes af en pegmatitgång, som innesluter 

 stycken af amfiboliten. (»Karlshamn, Skånedelen», p. 69.) Bergarten här är otydligt skiffrig 

 med 3 — 5 mm. långa hornblendenålar, regellöst strödda i en grundmassa af fältspat, kvarts, 

 mycket epidot, litet brun glimmer, muskovit och klorit, samt titanit. Hornblendet för 

 ibland inneslutningar af epidot. 



Af stort intresse är en bergart, som finnes i den mellersta af Grödby hallar, Ifvetofta 

 socken. Den uppträder nämligen såsom en gång, hvilken under en ganska tvär vinkel 

 afskär hälleflintgneisens skiffrighet. Gången är 6 — 7 m. bred, finkornig invid kontakten 

 och medelkornig i midten. Detta förekomstsätt hänvisar ju tydligt på ett eruptivt ursprung. 



