44 BÄCKSTRÖM, VESTANÅFÄLTET. 



Det oaktadt föreligger lika litet här som på de förut omnämnda förekomsterna någon diabas 

 eller diorit, utan en om kristalliserad bergart, en kontaktinetamorfoserad diabas. Något spår 

 efter en äldre diabasstruktur finnes icke, deremot synes till en viss grad kornstorleken 

 hafva bibehållits. Bergarten i gångens midt består nämligen till hälften af blågrönt horn- 

 blende, hvilket mest förekommer i nere millimeter stora anhopningar af rätt stora indi- 

 vider. Dessa anhopningar bilda de makroskopiskt skönjbara mörka kornen. De ungefär 

 lika stora ljusa kornen åter upplösa sig under mikroskopet i ett hornfelsstrueradt aggregat 

 af 0,i — 0,2 mm. stora småkorn af fältspat (jemte litet kvarts?) med litet hornblende, biotit, 

 epidot och malm. I den täta varieteten närmast kontakten, der mineralbeståndsdelarna 

 varit mera jemnt blandade, har resultatet af omvandligen också blifvit, att de nybildade 

 mineralen icke förekomma i anhopningar utan jemnt blandade och med en kornstorlek svarande 

 till den hos de makroskopiskt ljusa partierna i midtelzonen. Denna gränsbergart liknar 

 derför de först beskrifna amfiboliterna, närmast den på Bjärnö. Dess mineralsamman- 

 sättning är något afvikande från midtelzonens: den är rik på brun, delvis kloritiserad 

 biotit och fri från malm, men med mera epidot. 



En liten förekomst finnes nära Axeltorpsviken, N. om Lefrasjöns N. ända. Arafi- 

 boliten, som makroskopiskt fullt liknar de beskrifna, uppträder här antagligen lagerformigt. 



Vidare träffas en större amfibolitförekomst uppe på kanten af bergshöjden 1 kin. 

 SV. om Drögsberyd, Näsunis socken, der den bildar tvenne sjelfständiga, närliggande 

 hällar. Kontakten mot gneisen är icke blottad, förekomstens längdriktning afviker emeller- 

 tid så obetydligt från gneisens strykningsriktning, att den väl sannolikt är en lagergång. 

 Bergarten, som i den norra hällen är finkornig och i den södra medelkornig, ansluter 

 sig makroskopiskt fullständigt till den nyss beskrifna gångformiga förekomsten från Grödby 

 hallar. 



500 m. Ö. om Vestervik i Vånga socken finnes ett litet, i beskrifningen till »Bäcka- 

 skog» omnämndt »dioritparti». 1 I den närbelägna hällen vid Raslångens strand, 650 m. 

 ONO. om Vestervik, finnes jemväJ, enligt De Geers — liksom öfriga här citerade dagböcker 

 — i Sveriges Geologiska Undersöknings arkiv förvarade dagbok, »diorit» anstående i norra 

 ändan af hällen. Den senare förekomsten ligger i strykningsriktningen från den förra. Berg- 

 arten är massformig och utan skiffrighet, men är af samma slag som de förut beskrifna,, 

 visar sålunda icke någon dioritstruktur, utan har alla mineral nykristalliserade och horn- 

 felsstruktur hos de ljusa mineralen. Hornblendet, som bildar mer än hälften af bergartens 

 massa, förekommer ofta i anhopningar. Rent brun biotit uppträder sparsamt. Dessutom 

 finnes malm med leukoxenkransar, epidot i småkristaller, samt de vanliga ljusa mineralen. 



Längre mot norr, inom detta områdes fortsättning på bladet »Glimåkra», finnas flere- 

 städes inom »Gillesnäsgneisen» konkordant inlagrade amfibolitpartier, af Dusen betecknade 

 som »hornblendegneis». Dessa äro icke utsatta på bladet »Glimåkra» men äro enligt 

 Dusens dagbok iakttagna på följande ställen: 



I tvenne hällar vid Raslångens strand, 0,5 km. S. om dess NO. ända, samt i hällen 

 300 m. NV. om Raslångens NO ända och 400 m. O. om Röfvai'eviken, hvilken ligger i 

 strykningsriktningen, NNV., 750 m. från de föregående. 



1 Hällen har j)å >/Bäckaskog» genom fel vid kartans tryckning icke fått någon färg. 



