KONCI,. SV. VKT. AKAIIKMIKNS HANDUNGAR. 



29. n:«. 4. m 



1 hftMen l()o m. 0. om N. Dätaraet. 



I hällen vid södra stranden of sa unna sju. 



1 hällen (). om mossen mellan Stasjön och Raslångcns NO. ända. 



I hällen vid Kroksjöns strand, ungefar 800 in. N. ond dess S. iinda, börjar dött 

 största af dessa amhbolitinlagringar, fortsätter mot S. och SSO. till Ilallagölens N. ända, 

 der den icke blott bildar en sjelfständig häll (N:o 62) utan äfven omfattar en del af den 

 närmast vester derom belägna hällen vid sjöstranden. Lagret kan ännu spåras i hällen 

 vid SO; stranden af den lilla sjön Ö. om Hallagölen och har sålunda en längd af åt- 

 minstone 800 m. med en största bredd vid Hallagölens N. ända af c:a 100 m. Före- 

 komsten S. om Stasjön ligger likaledes i detta lagers strykningsriktning; skulle den samman- 

 hänga dermed, skulle lagret få en längd af 2,5 km. Detta är den nordligaste af de i 

 denna trakt kända amhbolitförekomsterna. 



Bergarten är (). om N. Dammet en obetydligt skiffrig, vacker och frisk amfi- 

 bolit, hvilken i sitt mikroskopiska utseende närmast öfverensstämmer med den först be- 

 skrifna från Bjärnö, men har större kornstorlek. Den är sålunda jemnkornigt hornfels- 

 struei'ad, sammansatt af det vanliga hornblendet med litet brun biotit, något titanit och 

 svafvelkis, samt fältspat. Denna senare är en frisk och opressad, basisk andesin (ut- 

 släckningsmaximum i zonen vinkelrätt emot [010] 19°). Epidot saknas fullständigt, musko- 

 vit och klorit likaså. 



Omvandlingen är således här intensivare än längre söderut: kornstorleken är be- 

 tydligare, epidot har icke bildats eller, om den förut fans bildad genom vittring, hafva 

 dess modermineral regenerats. Denna starkare metamorfosering norrut är intressant der- 

 före, att äfven gneisen här uppe visar sig starkare kontaktmetamorfoserad än söderut. 



Af de nu beskrifna, i samband med kvartsiten och gneisen förekommande amfi- 

 boliterna uppträder den från Grödby hallar tydligt gångformigt, af skärande hälleflintgneisens 

 skikt. Här lider det alltså icke något tvifvel om att icke ursprungligen en eruptiv bergart 

 förelegat. Annorlunda förhåller det sig med de öfriga. Såväl det stora lagret på gränsen 

 mellan kvartsiten och hälleflintgneisen, som de mindre vid Sissebäck och Lefrasjön i 

 Ifvetofta socken, SV. om Drögsberyd i Näsums socken, vid Raslångens norra del samt Ö. 

 om Kroksjöns södra del uppträda samtliga konformt med den omgifvande bergartens lagring; 

 de äro således lagerformiga. Man har nu trenne alternativ att välja på, nämligen in- 

 trusiva lagergångar af diabas, täcken af diabas, eller ursprungliga lager af diabastuff. Det 

 kan äfven hända att tvenne eller alla tre alternativen äro representerade. — Hvad till att 

 börja med det stora lagret beträffar, så talar den omständigheten, att det uppträder just 

 på sjelfva gränsen mellan tvenne skarpt skilda sedimentära aflagringar, af hvilka åtmin- 

 stone den öfre är en grundvattensbildning, närmast för att här antingen ett täcke eller 

 ett tufflager föreligger. Såsom förut framhållet kan skiffrigheten icke anföras såsom skäl 

 för att tuffmaterial förelegat. Deremot skulle som skäl härför kunna erinras om att i ett 

 prof — från udden SO. om Klagstorp ■ — magnetit var riklig inom ena hälften af prepa- 

 ratet, medan den nästan totalt fattades i den andra, gränsen var parallel med skiffrigheten 

 och fullt skarp. Detta kan vara en följd af de här mer än vanligt manifesterade vecknings- 

 rörelserna eller bero på ett ursprungligt fluidalfenornen, men låter naturligtvis enklast 



