KONCL. SV. VKT. AKADKMIKNS II A N ])l,l NC A Ii. 



29. n:o 4. 



bontaktamflbolit. Åfven den omgJf^åride gneisen &rj smn naiiindesj temligen oförändrad. 



— Amliboliterna inom Dynebodagneisen halva en särskildt betydelse. dengenom all de, efter 

 alla analogier att döma. äro bundna, vid dess gneisiga komponent, och således kunna an- 

 vändas att skilja denna, från den granulitiska i de fall, der tvekan uppstår. 



AlYen inom det, gneisområde, som förekommer kring sjön Hälen i Jemshögs socken, 

 och hvars bergart på »Glimåkra» betecknats som »granitgneis» och af Dusen som »medel- 

 kornig gneis» och som jag kallat »Halengneisen», förekomma inlagringar af hornblendcrika 

 bergarter. Dessa inlagringar iVro icke omtalade i »Glimåkra». Dusen skrifver om dem i sin 

 dagbok: » — inlagringar af vill skiktad hornblendegneis. Dylika inlagringar äro ej sällsynta 

 och hafva vanligen en mäktighet, af några fa decimeter, sällan uppgår mäktigheten till en 

 meter». — Om dessa småinlagringar gäller detsamma som om Halengneisen i dess helhet, 

 nämligen att det föreliggande materialet af iakttagelser och stuffer icke är tillräckligt för att 

 klargöra bergartens historia. Bland de som »hornblendegneis» etiketterade bergarterna före- 

 ligga ganska olika saker; variationen i detta fall år större än inom något annat område af 

 Vestanåfältet. De tvenne nedan först beskrifna bergarterna göra icke det intryck af full- 

 ständig omkristallisation, som de förut beskrifna amfiboliterna, de visa icke en så utpräglad 

 hornfelsstruktur, och mineral sådana som epidot äro här rikligare — den är dock icke 

 känd såsom sjelfständiga körtlar — hvarjemte färglös tremolit inträder. De två senare 

 bergarterna äro helt olika och visa stora tillnärmelser ifråga om mineralsammansättning 

 och struktur till de finkorniga gneiserna. Det är sålunda endast med reservation, som 

 jag hä,r anför några exempel på Halengneisens hornblendeförande småinlagringar under 

 rubriken »amfiboliter». 



Amfiboliten i hällen på smalaste stället, af- näset mellan Öasjön och Hälen består 

 till hälften af blågrönt hornblende, temligen jemnt fördeladt, men äfven i anhopningar af 

 större korn. Derjemte förekommer en färglös amfibol, dels i sjelfständiga korn, dels 

 i parallelsammanväxning med det gröna. Man ser ofta det gröna hornblendet plötsligt 

 upphöra för att ersättas af färglös tremolit; gränsen är då alltid skarp och stundom rät- 

 linig, såsom i det i lig. 16 af bildade tvärsnittet; oftare är den dock oregelbunden. In- 

 buktningar af tremoliten i det gröna hornblendet äro vanliga. Likaså ser man ofta, att 

 större korns periferiska delar äro färglösa, aldrig deremot att färglös tremolit omgifves 

 af en grön hornblenderand. — Tremoliten har lägre relief, men något högre interferens- 

 färger, än hornblendet. — Bergarten uppbygges för öfrigt af plagioklas, rikligt uppfylld 

 af småkorn af epidot, vidare litet titanit, apatit, samt något svafvelkis, längs kanterna 

 omvandlad till limonit. Annat malmmineral finnes icke. 



En varietet från den stora hällen S. om Baggeboda är rikare på hornblende än den 

 föregående, från hvilken den äfven skiljer sig derigenom att litet brun biotit inträder i 

 mineralsammansättningen; den öfverensstämmer deremot genom förekomsten af titanit och 

 riklig epidot samt genom saknaden af malm. Fältspaten här är i förhållande till horn- 

 blendet ganska sparsam och visar i motsats till detta tryckfenomen; den gör flerestädes 

 till och med intryck af att vara bitar af en primär, sönderpressad fältspat med jemförelsevis 

 obetydlig nybildning. Hornblendet åter förekommer i kompakta, homogena kristaller, 

 stundom något blekare i kanten; egentlig tremolit saknas deremot. 



