52 BÄCKSTRÖM, VESTANÅEÄLTET. 



Deremot finnas inom området talrika gångar af diabaser, gabbrodiabaser och norit- 

 diabaser, hvilka äro yngre än graniterna och yngre än veckningen, och dessa visa sig 

 också med oförändrad mineralsammansättning och struktur. En del af dessa har be- 

 skrifvits af Moberg 1 . Jag har något studerat de inom Vestan åfälte t förekommande, men 

 skall för närvarande inskränka mig till detta framhållande af deras i jemförelse med om- 

 rådets egentliga urbergsbergarter oförändrade beskaffenhet. 



4. Hälleflintgneis och gneis. 



Under glimmerkvartsitlagret, endast skildt derifrån genom det tunna lagret af am- 

 hbolit, träffas hälleflintgneisens och den dermed sammanhängande gneisens lager. 



För den bergart, som nu af Sveriges Geologiska Undersökning betecknas såsom 

 »hälleflintgneis»', hafva såsom bekant flere andra namn användts såsom »eurit», »leptit» och 

 »granulit». Bland »hälleflintgneiserna» hnnas ett fätal, som enligt tysk nomenklatur skulle 

 kallas »Glimmergranulit»; den vida öfvervägande delen af de hälleflintgneiser jag lärt känna 

 äro deremot att hänföra till »dichter Gneis». Jag använder i det följande beteckningen 

 (hälleflintgneis», dels derför, att den fans förut använd på Vestanåfältets täta gneis och dels 

 derför, att denna beteckning icke kan gifva anledning till missförstånd vare sig inom eller 

 utom Sverige. Som dess förnämsta skilnad från gneisen är dess fina korn, använder jag 

 såsom dess adjektiviska form beteckningen »tät». 



Hälleflintgneisen är en kristallinisk skiffer, en bergart uppkommen ur en annan 

 bergart under inflytande af bergartsnybildande krafter. De hufvudfrågor, som här upp- 

 ställa sig till besvarande, äro derför: »Hvilket har det material varit, genom hvars om- 

 vandling hälleflintgneisen uppkommit»? — och: »Hvad har orsakat omvandlingen»? 



Det ursprungliga materialet har varit sedimenteradt. Detta framgår deraf att berg- 

 arten såväl makroskopiskt som mikroskopiskt företer en utpräglad parallelstruktur, hvilken 

 icke nu åtminstone är en tryckstruktur, och hvilken är konform med gränsen mot det 

 öfverlagrande, säkert sedimentära kvartsitlagret, samt äfvenledes är konform ined i hälle- 

 flintgneisen förekommande inlagringar af glimmerskiffrar — kvarts-muskovitrika bergarter, 

 hvilkas sammansättning förbjuder antagandet af ett eruptivt ursprung. Det finnes äfven 

 »inlagringar» af amfiboliter, men dessa kunna icke användas som bevis för ett sedimentärt 

 ursprung hos hälleflintgneisen, ty de äro, såsom jag sökt visa, sannolikt intrusiva diabas- 

 lagergångar och bevisa således, i likhet med lagergångarna af granit vid Sånarp och NO- 

 om Sågmöllan och liksom äfven blotta förekomsten af den nuvarande parallelstrukturen i 

 bergarten, endast att det ursprungliga materialet hade en parallelstruktur innan det 

 metamorfoserades, men denna parallelstruktur skulle äfven kunnat vara en äldre tryck- 

 struktur. Förekomsten af de säkert sedimentära gliinmerskifferinlagringarna bevisar emel- 

 lertid, a,tt den ursprungliga parallelstrukturen icke varit vare sig en tryckstruktur eller en 

 fluidalstruktur utan verklig skiktning, och att materialet således varit sedimenteradt. 



För att vinna upplysning om arten af detta sediment har af Dr. H. Santesson ut- 

 förts kemiska analyser, dels på en »hälleflintgneis» från den lilla hällen 400 m. NNO. om 



1 »Ueber dic Grunstciiic des westlichen Blekinge» Sveriges Geol. Unders. Ser. C. N:o 158. (1896.) 



