;,ii 



BACKSTKOM, VKSTANAFALTET. 



De typiska »hälleflintgneiserna» äro mörkgråa, mycket finkorniga bergarter med 

 tydlig, ehuru icke starkare prononcerad skiffrighet. Andra varieteter, såsom de vid Lefra- 

 sjön, äro gråa med 3 — 5 mm. stora, mörkare och ljusare fläckar. I de starkare omvand- 

 lade varieteterna blir skiffrigheten mera utpräglad genom den nybildade bruna glimmerns 

 parallelanordning; kornstorleken växer och färgen blir ljusare, fläckigheten försvinner. Man 

 kommer härigenom öfver i finkorniga, väl parallelstruera.de, gråa gneiser, hvilkas makro- 

 skopiskt ganska vanliga utseende icke låter ana deras från de vanliga gneiserna fullstän- 

 digt af vikande struktur. 



Under mikroskopet kan hällefiintgneisen nästan aldrig kallas likformig, ty korn- 

 storleken vexlar högst betydligt inom ett och samma slipprof. I de flesta fall finner man 

 en finkornigare grundmassa med enstaka större korn eller anhopningar af dylika. Vid 

 aftagande kornstorlek hos anhopningarna öfvergå dessa emellertid i grundmassan, hvadari 

 någon skarp gräns dem emellan icke förekommer. 



De ljusa hufvudmineralen äro fältspat och kvarts. Kvartshalten är icke synnerligen 

 stor, hvilket ju stämmer med den kemiska analysens resultat. Af fältspater finnas såväl 

 ortoklas som mikroklin och plagioklas. Plagioklasens natur har i ett antal fall bestämts, 





mm 



ä> 



c^> 



hvarvid bestämningen led t. till andesin. — Öfriga mineral som anträffas äro: muskovit, 

 biotit, hornblende, epidot, kalkspat, titanit, apat.it och zirkon, jernmalm samt svafvelkis 

 och magnetkis. 



Inom de minst omvandlade varieteterna förekommer muskovit rikligt, medan biotit 

 fullständigt saknas eller endast spårvis uppträder. Vid stegrad omvandling inställer sig en 

 grönbrun biotit, synbarligen bildad på bekostnad af ungefär samma material, ty dess mängd 

 kan sägas vara omvändt proportionel mot muskovitens. I de mest omvandlade gneiserna 

 är muskoviten fullständigt utträngd. — Muskoviten förekommer dels som små fjäll, oregel- 

 bundet inströdda i massan, och dels som större, läppiga kristallskelett. De förra försvinna 

 snart, medan de stora muskovitindividerna med sina karakteristiska genombrutna former äfven 

 finnas i en del gneiser. Ofvanstående figurer visa tvenne exempel 84 gånger förstorade. (Jfr. 

 äfven fig. 33). Detta utseende hos muskovitindividerna är upprepade gånger framhållet såsom en 

 karakteristisk egendomlighet för kontaktmetamorfa bergarter, så t. ex. i beskrifningar af de om- 

 vandlade sibiriska gråvackorna kring Lausitzergraniten 1 och kring Meissner-syeniten," m. fl. — 



1 Se de på p. 58 citerade arbetena af Herrmann und Weber och Beck, samt för 

 ningarna till de inom området fallande bladen af den geologiska specialkartan öfver Sachsen. 



2 A. Sauer, »Erläuterungen zur Section Meissen», p. (J(j m. fl. st. (Leipzig 1889). 



bcsknl- 



