60 BÄCKSTRÖM, VESTANÅFÄLTET. 



ning: från att kornen hafva gripit in i h varandra med oregelbundna gränser, blir begräns- 

 ningen rätlinig och kornen polyedriska och isometriska, liksom kornen i grundmassan. 

 Såväl i grundmassan som i fältspatanhopningarna herrskar således en typisk »vaxkakelik» 

 struktur, men med den skilnad, att dels kornstorleken i anhopningarna är flere gånger 

 större och dels att mörka mineral och kvarts der fattas. Samtidigt med att fältspatan- 

 hopningarnas utveckling går i denna riktning, förändras äfven grundmassan på analogt sätt: 

 den blir mindre finkornig och klarare, genom att de stoftsmå epidot- och muskovitpartik- 

 larna förena sig till större individer; biotit inträder och uttränger muskoviten till större 

 delen. Allt detta bevisar, att fältspatananhopningarnas utveckling verkligen försiggår i 

 den riktning som angifvits och icke i den motsatta, att det således icke är en utveckling 

 från frisk fältspat till starkt omvandlad sådan, utan fastmer en regeneration af frisk fält- 

 spat ur vittrad fältspat. 



Angående fältspatanhopningarnas form märkes, att i de bergarter, der de te sig så- 

 som matthvita fläckar och bestå af öfvervägande epidot och muskovit, äro de kantiga och 

 brottstyckeliknande, men i den mån omvandlingen skrider framåt, öfvergå de till allt mera 

 långsträckta linser, parallela med hvarandra och med bergartens skiffrighet. Formen hos 

 såväl de ljusa som de mörka anhopningarna synes af fig. 24, som i § nat. storlek visar 

 en planslipad yta af den föga omvandlade hälleflintgneisen från Djurshall, som nyss om- 

 nämndes. Typiska linser från starkt omvandlade gneiser synas i fig. 25. Till dessa 

 gneisernas fältspatlinser få vi snart tillfälle att återkomma. 



Hittills har intet blifvit sagdt angående fältspatens natur i dessa linser. Bortsedt 

 från de nedanför behandlade fall, der fältspaten är mikroklin, har den i de mindre om- 

 vandlade hälleflintgneiserna aldrig, i gneiserna endast sällan tvillingsstreckning. Det sätt, 

 på hvilket den tvillingsstreckade plagioklasen förekommer midt ibland den olamellerade 

 fältspaten, liksom ock dess fullständigt öfverensstäm mande ljusbrytning och allmänna ut- 

 seende, talar dock bestämdt för att äfven anhopningarnas ostreckade fältspat är plagioklas. 

 Denna plagioklas har närmare undersökts i ett par gneiser och visat sig vara andesin. 



Det bästa exemplet på en mikroklinrik hälleflintgneis är den i SO. delen af den ur 

 kritslätten uppstickande Ysaneryggen, den sydöstligaste bekanta blottade förekomsten af 

 traktens hälleflintgneis. Bergarten är grå med mörka och ljusröda fläckar, hvilkas längd- 

 riktning är parallel med bergartens skiffrighet. Den är makroskopiskt tät med undantag 

 af de ljusröda fläckarna, der man ser större fältspatgenomgängsytor framblänka. Mineralo- 

 giskt är bergarten karakteriserad genom grön biotit, litet blågrönt hornblende, epidot, 

 titanit, malm etc, dels som anhopningar, dels strödda i massan. Oaktadt det jemförelse- 

 vis låga- omvandlingsstadiet fattas dock muskovit helt och hållet. Grundmassan utgöres 

 af kvarts samt ostreckad fältspat och mikroklin i ungefär lika mängder. Deri förekomma 

 dels linser af en något grumsig, ostreckad fältspat i stora polygonala korn, men derjemte 

 förekomma äfven linser, som helt och hållet bestå af mikroklin i fullständigt klara och 

 friska korn. Ibland finnas inuti mikroklinlinserna små rester af en epidotrik och starkt 

 grumsig och derför obestämbar (äldre) fältspat, hvilken bjert afsticker mot den klara 

 mikroklinen. Kornstorleken i mikroklinlinserna är flere gånger större än i grundmassan, 

 strukturen är i regeln icke så utprägladt vaxkakelik som i plagioklaslinserna, ehuru den 

 nog kan vara det på sina ställen. Man kan f. ö. äfven i grundmassan göra den iakt- 



