64 BÄCKSTRÖM, VESTANÅFÄLTET. 



sluta sig mera till en rent grå, utprägladt parallelstruerad typ, hvilken blifvit närmare stu- 

 derad i trakten NO. om Näsums kyrka. En profil från den häll, som på »Karlshamn, Skåne- 

 delen» betecknas med »80°», 2 km. NO. om kyrkan* mot Ö. fram till landsvägen visar öfverallt 

 samma, fullt gneisliknande bergart. Den innehåller ungefär vid höjdsiffran 323 pegmatitiska 

 partier af röd, storkornig fältspat och kvarts — längre mot Ö. i länsgränsen', äfvensom i 

 Ryssbergets södra del, uppträda mäktiga pegmatitgångar. Denna gneistyp karakteriseras 

 mineralogiskt genom att hornblende inträder såsom en väsentlig beståndsdel vid sidan af 

 den här rent bruna biotiten. Muskovit och kalkspat fattas deremot. Äfven här följas de 

 mörka mineralen åt i anhopningar, ehuru de äfven finnas spridda i massan. Det rikligt 

 förekommande hornblendet är, såsom redan på p. 57 framhölls, här utprägladt poikilitiskt (fig. 

 21 är härifrån). Särskildt när det, associeradt med glimmer, bildar mörka, stora anhopningar, 

 ser man huru flere skilda hornblendepartier dock äro parallelorienterade, på det sätt som 

 visas af lig. 31 från ett annat exempel härpå. — Utpräglade plagioklaslinser finnas. 



I en liten häll N. om vägen vid östligaste Gonarp, 2,5 kin. NO. om Näsums kyrka, 

 anträffades i gneisen smala granitådror. Graniten visar makroskopiskt samma fram- 

 trädande fältspattaflor, som karakterisera såväl Jemshögsgraniten som den småkorniga. 

 Den bläddrar upp gneisen skikt något och kilar sig emellan dem, dock är det alltid lätt 

 att under mikroskopet skilja den injicerade graniten från gneisen, derigenoin att begge 

 bergarterna bibehålla sina vidt skilda strukturer. Graniten är i denna ådra fullständigt 

 fri från mörka mineral. 



Ett ganska högt stadium af metamorfos representeras af den analyserade gneisen 

 från närheten af kontakten mot graniten vid Raslångens strand Ö. om sundet mellan 

 Kid-öarna. Det är en grå, finkornig bergart med utpräglad skiffrighet, markerad genom 

 glimmerns anordning längs skiktytorna. Af den stora skilnad, som existerar mellan grund- 

 massa och fältspatlinser, får man makroskopiskt intet klart begrepp, man ser endast här 

 och der större fältspaters genomgångsytor blänka. Under mikroskopet ser man deremot 

 vid svag förstoring (tig. 25) en distinkt skilnad mellan en finkornig hornfelsstruerad 

 grundmassa med genomsnittlig kornstorlek af 0,06 — 0,os min. och deri liggande lång- 

 sträckta linser af ren fältspat med kornstorlek i allmänhet kring 0,4 mm. men som kan 

 gå upp till 2 mm. Linsernas fältspat är här aldrig mikroklin; den förekommer mest i 

 karlsbadertvillingar, h vilka dock stundom genom fin polysyntetisk tvillingsstreckning 

 dokumentera sig som plagioklas, närmare bestämdt andesin, Ab 3 An 2 eller Ab 4 An 3 — ut- 

 släckningsmaximum i zonen vinkelrätt mot [010] bestämdes nämligen till 19°. 1 Fältspat - 

 linserna äro parallela med hvarandra och med bergartens skiffrighet, såsom fig. 25 visar. 

 Anhopningar af de mörka mineralen finnas här äfven. 



Den egentliga grundmassan består of kvarts, mikroklin och andesin med grönaktig biotit, 

 ett preparat innehöll spår af hornblende, ett annat deremot muskovit såsom sällsynhet; vidare 

 epidot med ortitkärna; apatit, zirkon och jernmalm finnas här såsom öfverallt, likaså titanit, hvil- 

 ken dock i denna speciella bergart endast förekommer såsom leukoxenkransar kring malmkornen. 



1 meter från granitkontakten Ö. om sundet mellan Kid-öarna är gneisen fortfarande 

 finkornie- — kornstorlek hos grundmassan c:a 0,i mm., fast temlioen vexlande — och för 



Michel Lévy vÉtude sur la détermination des feldspaths», p. 34, fig. 3 (Paris 1894). 



