b b BACKSTRÖM, VESTANAFALTET. 



visar sig fullt likaberättigad med fältspaten, utan något senare bildad. På en del ställen 

 fattas kvarts och mörka mineral och på dessa ställen är strukturen fullständigt vaxkakelik. 

 Fältspatens kornstorlek är här också större än annars. Dessa partier få tvifvelsutan 

 uppfattas såsom motsvarigheter till de något mindre metamorfoserade gneisernas fältspat- 

 anhopningar. 



Till den föregående sluta sig e1t antal gneiser, i hvilka hornblende till kvantiteten 

 är underlägset glimmer. När däremot hornblende inträder till något större mängd än 

 biotiten, erhåller bergarten en något annan karaktär. Ett förträffligt exempel på en sådan 

 gneis är den i hällen vid vägen 300 m. SSV. om N. Gillesnäs, och denna kan tillika 

 anses representera maximum af kontaktmetamorf omvandling inom detta område. Makro- 

 skopiskt är den finkornig, svagt rödaktig med något större svarta hornblendeindivider 

 afstickande mot den röda undergrunden, ur hvilken här och der en större fältspat fram- 

 blänker. Parallelstrukturen är tydligt markerad genom glimracrfjällens anordning. Struk- 

 turen är här en utpräglad hornfelsstruktur, i det de mörka hufvudmineralen visa 

 samma osjelfständighet som de ljusa. Glimmern förekommer såsom strödda formlösa fjäll 

 emellan korn af kvarts och fältspat, och hornblendets form bestiimmes af de ljusa mine- 

 ralen, hvilka med runda konturer bukta sig in i detsamma, liksom hornblendet äfven om- 

 sluter större och mindre fältspatkorn. Likaså ser man isolerade hornblendepartier, hvilka 

 släcka ut samtidigt med hvarandra, Dessa »syampiga» eller poikilitiska hornblendens form 

 åskådliggöras genom Fig. 27, som i polariseradt ljus visar ett större, i figuren svart, 

 hornblendeparti, omgifvet af en hornfelsstruerad kvarts-fältspatmassa. — Titanit före- 

 kommer i kompakta enhetliga kristaller, som visa antydan till egen form. Den ligger 

 mycket ofta såsom inneslutning i hornblendet och de större glimmerfjällen, hvilka då 

 begge visa pleokroitiska gårdar deromkring. — Bergarten är fri från epidot, muskovit 

 och kalkspat. 



De ljusa mineralens vanliga kornstorlek är 0,2 till 0,8 mm. Här och der ses ett 

 något större kvarts- eller mikroklinkorn, några tydliga anhopningar af fältspat finnas der- 

 eniot icke. Beträffande kvartsens begränsning gentemot fältspaten gäller hvad som nyss 

 sades om gneisen från S. Gillesnäs. Hos en del af kvartskornen gör kvartsen intryck af 

 att vara konsoliderad senare än fältspaten; det är fältspaten som bestämt formen och 

 kvartsen har derför icke polygonal form utan mera oregelbunden. A andra sidan har 

 fältspaten dock aldrig kristallbegränsning mot kvartsen, och det gifves exempel på att 

 fältspat, särskildt mikroklin, har tagit form af denna. Denna modifierade hornfels- 

 struktur får man väl antingen tolka så, att de agentier, som gynnat kristallisationen och 

 gjort det möjligt för de ljusa mineralen att här uppnå en så pass betydlig kornstorlek, 

 äfven hafva medfört en förskjutning af kristallisationsföljden mellan fältspat och kvarts 

 derhän, att kvartsens kristallisationsperiod räckt utöfver fältspatens — således såsom ett 

 första steg mot den hypidiomorfa strukturen ■ — eller också finge den större allotriomorfien 

 uppfattas såsom en produkt af den senare lindriga krossningen, samma förklaring som 

 användts för en liknande strukturoregelbundenhet hos graniterna. Vi skola snart få till- 

 fälle att återkomma härtill. 



