68 BÄCKSTRÖM, VESTANÅEÄLTET. 



äfven blifva klarare genom att de små kaolin-, muskovit-, eller epidotartade inter- 

 positioner de föra småningom försvinna. Kontaktprodukten får derigenom ett påfal- 

 lande klart och friskt utseende, hvilket egendoudigt nog synes hålla sig bättre än hos 

 eruptivbergarternas motsvarande mineral, något som äfven framhållits af andra författare. 1 



Af de bildningar, hvilka uppfattats som porfyritlavans i tuffen inströdda intratellu- 

 riska beståndsdelar: större korn af kvarts, fältspater och pyroxen, kanske också af- biotit 

 eller amfibol, utplånas tidigast kvartskornens utmärkande egenskaper genom att formen ge- 

 nom afsättning af nykristalliserad substans väsentligen förändras och nybildade kvartskorn 

 af lika storleksordning uppkomma. Strökornen af fåltspat och pyroxen kunna deremot 

 spåras i form af anhopningar ända in i Gillesnästypens gneiser. De te sig hos de minst 

 omvandlade varicteterna som mörka och ljusa fläckar af brottstyckelik form, men blifva 

 under omvandlingens lopp linser, parallela med skiktningen. De mörka anhopningarnas 

 förnämsta mineralogiska förändring består i att muskovit och epidot tillbakaträngas. Fält- 

 spatanhopningarna utveckla sig, såsom förut utförligt framhölls, från blandningar af fältspat 

 ined riklig epidot och muskovit till linser af ren fältspat, hvaclan omvandlingen väsentligen 

 ter sig som en regeneration af frisk fältspat ur vittrad, förenad med en omkristallisation 

 af den redan befintliga fältspatsubstansen till ett aggregat af polyedriska korn. 



En sådan regeneration skulle kräfva en tillförsel af de substanser, som företrädesvis 

 bortföras genom vittringen, det vill i detta fall säga kalk och alkalier. Hvad det förra 

 ämnet beträffar, så finnes deraf hos de mindre omvandlade hälleflintgneiserna tillräckligt 

 i form af kalkspat, dels bildad på bekostnad af anortit, dels utgörande skilnaden mellan 

 kalkhalten hos augit och hos hornblende. Denna kalkspatmängd kunde hafva varit till- 

 räcklig att jemväl transformera den förhandenvarande muskoviten i anortit och alkali- 

 fältspat, men den möjligheten kunde äfven tänkas föreligga, att alkalier tillförts utifrån 

 genom alkalihaltiga lösningar. Det är emellertid, såsom nyss framhölls, högst sannolikt, 

 att någon tillförsel af alkalier icke egt rum, utan att skilnaden mellan gneis och hälleflint- 

 gneis i detta fall är primär och beroende på att de öfre skiktens tuffmaterial varit mera 

 vittradt och derför alkalifattigare. 



Det är emellertid af vigt, att man i denna kontaktzon kan konstatei^a att någon 

 tillförsel af granitsubstans eller fältspatsubstans icke egt rum. Den kemiska sammansätt- 

 ningen talar icke härför, och den mikroskopiska undersökningen af omvandlingsprodukter 

 å alla stadier har visat, att anläggningen till »fältspat anhopningarna» finnes redan hos det 

 minst metamorfoserade sedimentet, och att dessa således äro uppkomna genom en trans- 

 formation in situ, äfven om de, såsom i Fig. 25, aldrig så mycket se ut att vara 

 »injectés lit par lit». — Då frågan om injektionsmetamorfosens betydelse för närvarande står 

 på dagordningen, och många högt ansedde petrografer anse denna betydelse vara mycket 

 stor, så vill jag icke göra detta bestämda uttalande om frånvaron af hvarje injektions- 

 metamorfos inom Vestanåfältets kontaktzon utan att samtidigt erkänna dess möjlighet på 

 andra ställen. Man tvingas härtill genom Barkois' detaljerade undersökningar i Bretagne, 

 för att icke tala om de odisputabla exempel på »injektionsgneiser», som lem näts af Seder- 

 holm från Finlands djupa urberg, af G. H. Williams och Ch. R. Keyes från Maryland 



2 T. ex. Haeker och Marr i Quart Journ. Geol. Soc. 48. p. 296 (1891) och E. Weber, Erliiuterungeu 

 zur geologischen Specialkarte des Köngreichs Sachsen, Section Radeberg p. 13 (Leipzig 1890). 



