KONGL. SV. VET. AKADEMIEN! RA IDLINGAK. HAND 29. NIO 4. 7.'i 



En annan, mindre glimtnerskifferlik varieté! från samma ställe visar i struktur och 

 mineralsaramansättning större öfverensstammelse med hälleflintgneisen. Den för, utom kvarts, 

 muskovit, litet epidot, biotii etc, äfven rätl stora mängder fältspat, speciell mikroklin. På 

 sina ställen finnas kvartsfria partier med sträng! polygonala fältspatkorn. Muskoviten före- 

 kommer emellertid icke heller här i de läppiga former, som äro så genomgående hos 

 halleflintgneiserna, utan i större och mindre, enhetliga fjäll. Stora kvartskorn finnas här 

 pikligare än i någon hälleflintgneis ; de äro starkt pressade, men durk icke så mycket, atl 

 de liksom utan gräns gå öfver i grundmassan, utan man kan tydligl urskilja de stundom 

 tydligt rumlade formerna, hvilka ännu finnas kvav hos de mindre omvandlade halle- 

 flintgneiserna. Den stuva vikedomen på porfyrkvartskorn hos denna och flere andra af dessa 

 glimmerskififrar visar deras samband med tuffen, medan deremot vikedomen på mnskovil 

 skiljer dem från denna och förenar dem med glimmerkvartsitlagrets af vittradt material 

 uppkomna bergarter. — Glimmerskiffern 800 m. SO. om Målen är intressant derföre att 

 här jemte talrika, stora, pressade kvartskorn, samt af samma storleksordning och anordnade 

 på alldeles samma sätt som dessa, äfven finnas fältspataggregat, utåt väl begränsade och be- 

 stående af mikroklin i vackert polygonala individer. Fig. 28 visar tvenne sådana fältspat- 

 anhopningar jemte flere strökorn af kvarts, bland hvilka en tydlig dihexaedev. Det är här 

 tydligt, att det nuvarande faltspataggregatet vid sedimenteringen spelat samma roll som 

 det enhetliga kvartskornet, och vi kunna häri finna ett stöd för uppfattningen af dessa 

 fältspataggregat såsom ursprungligen enhetliga korn, ekvivalenta med de stora kvarts- 

 kornen och således utgörande kvartsporfyrittuffens intratelluriska fältspatströkorn. Hvad 

 som skiljer de här förekommande fältspatanhopningarna från cle hos gneiserna vanliga är 

 dels deras afrundade form, men förnämligast att de här ligga i en grundmassa väsentligt 

 rikare på kvarts och muskovit, hvarför således de stora fältspaterna jemte kvartskornen 

 förmodligen här äro utvaskade ur den egentliga tuffen. — Kvartskornen innehålla talrika, 

 långa, fina rutilnålar. — Grundmassan håller kvarts och mikroklin i småkorn, rikligt 

 muskovit, dock aldrig med läppiga former, spår af biotit, epidot, titanit etc. 



Att emellertid äfven annat material än den mer eller mindre vittrade tuffen ingår 

 i det sediment, som gifvit upphof till dessa inlagringar, visas af de fynd af främ- 

 mande brottstycken, som i några fall gjordes vid sökande efter sådana. I ett af mig 

 hemfördt prof från den först omnämnda lokalen, vid Blistorp, funnos enstaka, några 

 millimeter stora, rödaktiga fläckar, hvilka svagt skilde sig från den ljusgrå bergarten. 

 Ett slipprof af en af dessa fläckar visar en bergart med en högst egendomlig mineral- 

 kombination, nämligen lika mängder af kvävts och ljusröd granat, jemte underordnad 

 muskovit. 



Ett mera tvifvelaktigt fall förekommer i en glimmerskiffer från inlagringen mellan 

 Pighuset och Lefrasjön. Bergarten är närmast en finkornig, väl hornfelsstruerad hälleflint- 

 gneis med mikroklinanhöpningar och stora, delvis krossade kvartskorn. Deri förekommer, 

 skarpt afstickande mot den friskare och långt finkornigare grundmassan, ett fragment af 

 en bergart af kvarts och angripen fältspat, närmast liknande en från mörka mineral fri, 

 något aplitisk granitbergart eller en mycket fältspatrik kvartsit — i alla händelser något 

 som synes vara främmande för den egentliga tuffen. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl. Band 29. N:o i. 10 



