KONQL. sv. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 29. \:o 4. 75 



fcuffraaterial och lerraaterial <>m jag så Pår uttrycka mig — vexlar i alla proportioner, 

 och del finnes derför inom denna grupp äåsom De Geer redan påpekat alla öfver 

 gångar mellan hälleflintgneis och glimmerkvartsit. Gliinmerskifferinlagringarnas talrikhel 

 tilltager tydligen uppåt, och man kommer slutligen öfver til] del uteslutande af sand- och 

 lermaterial uppbyggda kvartsitlagret. Genom denna öfvergång genom vexellagring visas 

 tydligt, atl hälleflintgneisens och gli mmerkvartsi tens lager icke kunna vara skilda genom 

 ntågon längre tidsperiod. 



Bergarter motsvarande dessa mer eller mindre fältspatrika inlagrade glimmerskiffrar: 

 förekomma äfven norrut, inom det egentliga Vestanåfältets fortsättning in på bladet »Glim- 

 åkra . Dessa beskrifvas dock lämpligare i samband med de der förekommande gneiserna 

 och hafva för öfrigt delvis en mera gneisig karaktär än de här beskrifna. (Se härom p. 

 86—89). 



6. Gneisens fortsättning mot öster. 



För studiet af de på Ryssbergets Blekingssida och närmast öster derom uppträdande 

 gnei serna, föreligger dels material af stuffer, tagna vid rekognoseringen af Blekingsdelen 

 af bladet "Karlshamn» (i 1 : 100 000) af N. O. Holst och C. J. O. Kjellström, dels före- 

 togo G. De Geer och jag i Juni 1894 en öfversigtsresa i denna trakt. 



Såväl vid den preliminära granskningen af de af Holst och Kjellström tagna 

 stufferna, som äfven vid undersökningen i fält, visade det sig, att mellan Ryssbergets 

 hälleflintgneis och den i Pukavikstrakten uppträdande gneisen icke någon gräns kan upp- 

 dragas, utan att bergarterna öfvergå i hvarandra. Detta resultat betyder, att Blekinges 

 kustgneis, en bergart, som upptager en stor del af Blekinges kust och skärgård och på 

 sina ställen äfven sträcker sig långt in i landet, som således har en mycket stor utbred- 

 ning, skulle på det närmaste sammanhänga med och öfvergå i en bergart, som har alla 

 karaktärerna hos ett kontaktmetamorfoseradt sediment och 1 mil längre mot vester ännu 

 låter bestämma sig såsom härstammande från en kvartsporfyrittuff. 



Den detaljerade petrogranska undersökningens uppgift blir derföre att noga pröfva 

 huruvida denna öfvergång verkligen är kontinuerlig, eller om någon vexling af sedimentet 

 eller någon förändring af metamorfosens art har inträffat. 



För belysande af frågan, om någon förändring af sedimentets natur har inträffat, 

 må följande af D:r H. Santessox utförda analys af gneis från det stora gatstensbrottet 

 vid stranden vid Pukavik anföras, till jemförelse med hvilken de förut meddelade ana- 

 lyserna af hälleflintgneis och gneis frän områdets vestra del satts bredvid: 





Gneis. 





Gneis. 



Hälleflintgneis. 







Raslångens strand 



-100 m. NNO. 





Pukavik. 



Ö. 



om Kidöarna. 



om 



Sågmöllan. 



SiO,. 



68,43 





67,99 





70,46 



A1A 



- 16,05 





14,04 





13,24 



Fe 2 3 



1 73 





1,71 





1,91 



FeO 



1,02 





3,04 





2,58 



MnO 



0,35 





0,39 





0,56 



