KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 29. N:0 4. 79 



dock vara atl hänföra bil] någon varietet af den i trakten vanliga småkorniga graniten. De1 

 skulle utan tvifvel vara en ganska tacksam uppgift at1 närmare studera vestra Blekinges 

 olika gneiser och deras förhållande till de i talrika småmassiv uppstickande småkorniga 

 graniterna saml till den gröfre Jemshögsgraniten och »Karlshamnsgraniten l etc, särskild* 

 sedan tnan genom påvisandet af kustgneisens öfvergång i Vestanå hälleflintgneis fåtl en 

 hållpunkl for bedömande af deras natur. 



7. Gneisens och hälleflintgneisens fortsättning mot norr. 



Vi öfvergå nu till att i korthet skildra hälleflintgneisens och gneisens fortsättning 

 i strykningsriktningen, mot NV. och N. Skildringen stöder sig i främsta rummet på det 

 rikhaltiga och väl valda, material, som insamlats af P. Dusen under rekognoseringen af 

 området, till en del hafva äfven af J. C. Moberg tagna stuffer användts, hvarjemte slut- 

 ligen material, medfördt från en af G. De Geer och mig i Juni 1894 gjord öfversigts- 

 resa, förelegat. 



Vi skola till en början uppehålla oss vid den del af gneisterritoriet som ligger öster 

 om en linie genom Bäckasjön — Kroksjön — Raslångens mellersta parti, och inom hvilken 

 de mest kontaktomvandlade och mindre pressade, egentliga »Gillesnäsgneiserna» anträffas. 



Gillesnäsgneiserna sluta sig på det hela taget nära till de begge utförligt beskrifna 

 representanterna, 200 m. NV. om S. Gillesnäs och 300 m. SSV. om N. Gillesnäs. 

 Några förtjena emellertid ett omnämnande, antingen på grund af sitt läge eller på grund 

 af mineralogiska eller strukturella afvikelser. 



En mikroskopisk strukturegendomlighet, som karakteriserar flere af Gillesnästypens 

 gneiser och äfven omnämnts från gneiserna NO. om Näsums kyrka, är förekomsten af an- 

 hopningar af mörka mineral af en viss typ. Ett exempel af bildas i fig. 31 från en gneis 

 vid Östra Hultsjöns sydöstra ända. I detta fall förekomma i en bergartsmassa, som icke 

 är synnerligen rik på mörka mineral, mörka anhopningar med en storlek af 5 mm. eller 

 mera, hvilka utmärka sig derigenom, att det här förekommande hornblendet uppträder 

 såsom flere skilda, men parallelorienterade, skarpkantiga partier genomväxande anhopningen, 

 hvilken för öfrigt hufvudsakligen består af brungrön biotit. Biotiten är ofta i mängd 

 öfverträffande hornblendet, äfven den är ibland utbildad som skilda, parallelorienterade 

 partier, men detta är vanligen icke fallet. Utom dessa mineral fmna,s titanit och malm 

 samt epidot, hvilket sistnämnda mineral äfven kransformigt omger anhopningen såsom kri- 

 staller, hvilka visa detta frätta utseende, som förut beskrifvits och afbildats (fig. 19) och 

 hvilket tolkats såsom beroende på en mikropegmatitisk sammanväxning mellan epidot och 

 kvarts. Det må tilläggas, att den gneis, från hvilken exemplet är taget, i öfrigt full- 

 ständigt öfverensstämmer med de vanliga gneiser af Gillesnästypen, i hvilka dylika an- 

 hopningar icke förekomma, och det synes derför vara berättigadt att använda mörka an- 

 hopningar af denna typ såsom ett diagnostiskt kännetecken på de traktens gneiser, hvilka 

 genetiskt böra anses som beslägtade med Gillesnäsgneiserna, äfven om de i öfrigt visa 

 något afvikande karakterer. 



1 Äfven denna är, enligt meddelande af D:r A. Blomberg, yngre än kustgneisen. 



