80 BÄCKSTRÖM, VESTANÅFÄLTET. 



Såsom en annan diagnostiskt vigtig karaktär har jag betraktat förekomsten af mer 

 eller mindre rudimentära fältspatauhopningar, hvarmed i dessa högt metamorfoserade 

 gneiser endast menas ställen, der kvarts och mörka mineral lokalt saknas, och hvilka der- 

 för te sig som grupper af polygonala plagioklaskorn. — Dessa anhopningar saknas ofta — 

 såsom i den nyss nämnda gneisen från Ö. Hultasjön — men träffas fullt tydliga i flere 

 gneiser, hvilkas makroskopiska utseende så pass mycket afviker från Gillesnästypens van- 

 liga, att man mycket väl behöfver den mikroskopiska undersökningens stöd för att våga 

 sammanföra dem med dessa. 



I Gillesnäsgneisernas mineralsammansättning inträder hornblende såsom regel, medan 

 det är undantag hos gneiserna söderut och hos Pukaviksgneisen, liksom äfven hos gneiserna 

 vester om linien Bäckasjön — Kroksjön. Hornblendet har alltid samma blågröna färg och 

 saknar form i högre grad än de andra mineralen. Det kan icke sägas ersätta biotit, utan 

 synes snarare inträda när biotitens mängd nått en viss gräns. I de biotit- och horn- 

 blenderika varieteterna träder kvartsen tillbaka, utan att dock någonsin försvinna. Ett 

 exempel på en dylik mera basisk varietet är gneisen vid Raslångens strand, ONO. om S. 

 Gillesnäs. Denna är mörkare än vanligt; i tvärbrott ser man tydligt en uppbyggning af 

 glimmer- och hornblenderika strimmor, vexlande med glimmerfattiga, deremellan före- 

 komma linser af ren fältspat i 1 — 3 mm. stora individer. Fältspaten är dels andesin, dels 

 mikroklin. 



Ortit såsom kärna i epidot förekommer hos flere gneiser, men flerestädes finnes 

 äfven fri ortit. Så är fallet särskildt inom det undersökta, områdets nordligaste delar, 

 såsom S. om Lergrafsgölarna, NV. om Mogöl, 150 m. V. om Svansjön (se nedan) och V. 

 om Mjölången. 1 den förstnämnda bergarten är den ljusgul till färgen, medan den hos 

 en del af de andra är brun, den är här alltid dubbelbrytande, om än svagt: interferens- 

 färgen går icke öfver grått. Pleokroism saknas. Oftast finnes icke kristallform, men ibland 

 är denna tydlig och mineralet bildar då långsträckta individer med sned utsläckning. — 

 Ortiten finnes här mest inuti biotit och omgifves då af pleokroitiska gårdar. x 



Litet blåviolett flusspat förekommer associerad med och kanske bildad af dels biotit, 

 V. om L. Kroksjön, och dels ortit, V. om Svansjön. 



Flere af traktens gneiser äro makroskopiskt ganska afvikande från den vanliga 

 Gillesnästypen. Så en mörk finkornig varietet vid Kroksjöns östra strand, V. om N. 

 Gillesnäs, med makroskopiskt icke framträdande biotit. Den visar dock sin samhörighet 

 genom fältspatanhopningar och god isometrisk-polygonal struktur äfven utanför dessa, men 

 den är starkt pressad, genomsatt af krosszoner, dess biotit visar sig flerestädes utvalsad, 

 i andra fall äro större biotitindivider böjda. 



I norra ändan af det gneisparti, som, enligt min på kartan (tafl. 1) uttryckta uppfatt- 

 ning, hvilken afviker från den på bergartskartan till bladet »Glimåkra» framställda, förekommer 

 helt omslutet af granitmassivet V. om Mjölången, är bergarten en god Gillesnäsgneis, endast 

 något tryckflasrig. Den ursprungligen ganska vackra hornfelsstrukturen är något bortblandad 

 genom kvartsens sönderpressning. Hornblendet är svampigt. I södra ändan af gneispartiet 



1 Pleokroitiska gårdar kring ortit äro förut observerade, bl. a. af Michel LéVY och Lacroix (Bali. 

 min. 11, p. 65 (1888). 



