82 BACKSTRÖM, VESTANAFALTET. 



millinieterstora brunsvarta titaniter och svarta, af en smal rostrand omgifna ortiter, samt visar 

 ögonstruktur. Under mikroskopet ser man en utmärkt vacker murbrukstruktur med stora 

 sönderpressade fältspatkorn i en grundmassa af små utvalsade gröna biotitfjäll, små pa- 

 rallelställda epidotstänglar samt kvarts. Liksom fältspatkornen förekomma äfven stora pres- 

 sade titaniter samt äfven stora ortitkristaller såsom »ögon». Fig. 32, som åskådliggör 

 bergartens utseende, är vald så, att i midten en stor ortit förekommer, genomdragen 

 af oregelbundna sprickor, och med fläckvis vexlande brunaktig färg, samt svag dubbel- 

 brytning och pleokroism. Litet blå flusspat förekommer i biotit och ortit på sprickor. 



Till de beskrifna exemplen på Gillesnäsgneiser sluta sig de öfriga inom denna del 

 af området uppträdande mer eller mindre nära. Detsamma gäller äfven om de tinkorniga 

 gneiser, som förekomma österut, mellan granitmassivet och bladet »Glimåkras» östra gräns; 

 de på andra sidan af denna gräns uppträdande gneiserna har jag icke haft tillfälle att 

 studera. 



Vester om en linie genom Bäckasjön — Kroksjön — Raslången börjar jordbetäckningen 

 allt mer att dölja den fasta berggrunden, och ju längre man kommer åt vester, desto säll- 

 syntare blifva hällarna. Under sådana förhållanden skulle det vara förenadt med mycken 

 svårighet och kanske omöjligt att i detalj följa Gillesnäsgneisernas utbredning och fortsättning 

 mot V. och påvisa de mot hvarje förändring i struktur och mineralsammansättning svarande 

 geologiska förhållandena, äfven om fältundersökningen af dessa trakter gjordes om med 

 detta mål för ögat. Utan flere kemiska analyser skulle det icke heller låta sig afgöra, i 

 hvad mån de inträffade förändringarna kunde bero på mindre vexlingar i sedimentets 

 natur. Det har derföre varit nödvändigt att behandla gneiserna inom denna del af om- 

 rådet mera summariskt och endast framhålla vissa karakteristiska typer. 



Så mycket står emellertid fast, att — med undantag af de »gneiser», som beskrifvits 

 såsom tryck förändrade graniter eller som ansetts tillhöra den strax V. om Skånegränsen 

 typiskt utbildade »Örsjö-gneisen», eller som slutligen kunna paralleliseras med de i 

 hällefiintgneisen söderut uppträdande inlagringarna af mer eller mindre fältspatrik gli ni - 

 merskiffer — bilda traktens gneiser en jemförelsevis enhetlig skiktserie, som icke blott 

 stratigrahskt utan äfven petrografiskt sluter sig till Gillesnäsgneiserna och de söderut upp- 

 trädande bergarterna. Mineralogiskt finnas inga skiljaktigheter. Visserligen uppträder 

 här nästan aldrig hornblende, medan biotiten i stället är åtföljd af skelettartad muskovit 

 äfven i fullt gneisiga bergarter, men äfven söderut är hornblende sällsyntare i de öfversta, 

 närmast kvartsitlagret belägna skikten, hvilkas fortsättning dessa gneiser representera, än 

 det är i de djupare ned belägna skikten, i hvilkas fortsättning Gillesnäsgneiserna ligga. 



Strukturelt visa de flesta af denna trakts gneiser och hälleflintgneiser sin sam- 

 hörighet med de förut beskrifna genom biotitfjällens formlöshet, muskovitens skelett- 

 former, poikilitisk struktur hos hornblendet, när det fins, förekomsten här och der af otve- • 

 tydiga fältspatanhopningar, samt, äfven utanför dessa, af en tillnärmelse till isometriska 

 och polygonala former hos fältspat och kvarts. Men just i detta sista hänseende finnas 

 oregelbundenheter, i det begge mineralen visa större allotriomorfi och kornen äro mindre 

 isometriska än i de förut beskrifna gneistyperna. Dessa oregelbundenheter finnas äfven 



