<V. VKT. AKADKMIKNS 



29. V... 4. 88 



bos de starkare pressade Grillesnäsgneiserna och torde derför böra Bättas i samband med 

 den omständigheten, ati tryckfenomen här äro allmännare an öster om den nämnda linien, 

 på samma gång 90m de kontaktmetamorfa inverkningarna synas vara svagare. Så i. ex. 

 har den inom denna del af området, X. om X. Nebbeboda, förekommande kloritskiffern, 

 [»vilken ekvivalerar de annorstädes uppträdande amfiboliterna, icke kontaktmetamorf utan 

 snarare dynamometamorf prägel (jfr. p. Hi). Inom områdel finnas äfven smän"e före- 

 komster af granit, i hvilka bergarten likaledes är starkl tryck förändrad (jfr. p. 20). 



Dessa af starkare tryck och kanske äfven af smärre variationer i sedimentets sam- 

 mansättning framkallade afvikelser motsvaras på hi mycket känsligt sim af förändringar 

 i gneisens makroskopiska utseende; dock gäller härvid, att visserligen de gneiser; som 

 makroskopiskt mest likna Grillesnäsgneiserna, äfven mikroskopiskt öfverénsstämma, men alt 

 äfven en del af de makroskopiskt ganska betydligt afvikande mikroskopiskt visa sin sam- 

 hörighet med dessa. Flere af de vestra gneiserna skilja sig dock såväl makroskopiskt som 

 mikroskopiskt ganska betydligt från de söderut och österut uppträdande, om de än genom 

 alla öfvergångar äro med dem förbundna. 



Äfven inom denna del af området gör sig gällande en utveckling från hälleflint- 

 gneis» till »gneis», från mycket finkornig till mindre finkovnig, och liksom söderut Träffas 

 de täta varieteterna närmast kvartsitlagret, de gneisiga längre derifran, mot öster. Både 

 hälleflintgneis och gneis afvika, som ofvan antyddes, i vissa hänseenden från de söderut 

 uppträdande. 



Några exempel må anföras. Tvenne gneisprof från V. om N. Bäckasjön och från 

 200 m. XXV. om Buskagölcn motsvara närmast den beskrifning, som lemnades af gneisen 

 S. om V. Lergrå fsgölen (p. 81). De äro pressade nästan till fullständig uppkrossning af 

 kvartsen, biotiten är söndertrasad, rikliga småkorn af epidot samt här och der små musko- 

 vitfjäll finnas. Fältspaten har dereinot en isometrisk form, hvilken icke beror på me- 

 kanisk afrundning, utan är ursprunglig, ty samma form finnes på de kvartsfria ställena i 

 slipprofven. De jemförelsevis oförändrade och derför relativt stora fältspatkornen dominera, 

 och den finkorniga massa, som finnes mellan fältspatkornen, är relativt sparsam. 



Bergarten 350 m. NO. om L, Nyteboda, en gneis med talrika, framträdande, 

 glänsande biotitfjäll, är mindre pressad; den är fri såväl från hornblende som från 

 muskovit. 



På den af Immelns norra del omslutna halfön, Y. om Mossviken, och på öarna Y. 

 derom äro bergarterna i allmänhet fullt gneisiga; jemförda med de söderut uppträdande 

 bergarterna kunna endast tvenne, de längre ned från Veileöns V. sida och från O. om 

 Draget beskrifna, för sin iinkornighet förtjena namnet »hälleflintgneis» — och af dessa är 

 den senare en rifningsbreccia. l — Så är bergarten från SV. spetsen af udden S. oin Yls- 

 udden till kornstorleken en gneis. Makroskopiskt en grå-rödlett, parallelstruerad bergart 

 med ett ganska obestämdt gneisutseende, visar den dock mikroskopiskt mycket typiska 

 fältspatanhopningar och representerar ungefär samma omvandlingsgrad som gneiserna vid 



1 D:r A. Blomberg, som utgifvit bladet »Glimåkra», har ansett sig böra beteckna större delen af detta 

 områdes bergarter som »hälleflintgneis». Rekognosören, Dusen, har emellertid haft samma uppfattning som jag, 

 han skrifver nämligen i dagbokens sammanfattning: Hälleflintgneis (eurit) har en högst obetydlig utbredning och 

 har anträffats pä Veileöns västra sida och på Draget. Den öfvergår utan gräns i gneis.» 



