84 bäckström; vestanåfältet. 



Raslångens stränder Ö. och V. om Kiclöarna. Den förer gröubrun biotit ined underordnad 

 muskovit i småfjäll, litet epidot med ortitkärna, malm, apatit och zirkon, deremot icke 

 itanit. Fältspaten är öfvervägande andesin (Ab 6 An 4 ), men mikroklin förekommer i ända 

 till inilli meterstora korn. Ofver hufvud taget visar inikroklinen hos dessa gneiser en tendens 

 att bilda större korn än plagioklasen, den är äfven friskare. — Strukturen är ganska iso- 

 metrisk med den inskränkning för kvartsens och mikroklinens större allotriomorfi, som 

 redan blifvit framhållen. 



Beslägtad är den ganska massformiga bergarten pä V. sidan af Mossviken. Den 

 för dock icke muskovit, utan hornblende. Detta förekommer ganska rikligt och dels sjelf- 

 ständigt, dels tillsammans med biotit, epidot, titanit etc. i grupper, liknande de från Ö. 

 Hultasjöns sydända m. fl. st. beskrifna. Det fria hornblendet är poikilitiskt, och äfven 

 biotiten har skelettartade former. 



Makroskopiskt lik den på Ylsudden är äfven gneisen N. om Edrans inlopp i 

 Filkesjön, finkornig men icke tät, och något rödaktig. Den visar långsträckta linser af 

 större, pol) T gonala fältspatkorn och mycket vackra, stora muskovitskelett, af hvilka ett 

 blifvit valdt för afbildning (tig. 33). 



Ett annat utseende har åter gneisen från Filkesjöns strand, i länegränsen NO. om 

 Trollön; den är grå, något flasrig, hornblendeförande. Den visar otvetydiga fältspatan- 

 hopningar, samt äfven hornblendeanhopningar af nyss beskrifvet slag, vidare brun biotit, 

 malm, titanit, obetydligt epidot, samt något klorit såsom omvandlingsprodukt — ett här säll- 

 synt fall. Hornfelsstrukturen är något störd genom kvartskornens börjande sönderpressning. 



Icke långt sydvest om de nyss beskrifna gneiserna vidtager de tätare gneisernas 

 område. Hälleflintgneisen på Tärnön i Filkesjön kan karakteriseras såsom en mycket fin- 

 kornig, medelmåttigt skiffrig, grå gneis, i hvilken man ser talrika, några millimeter stora 

 fjäll af hvit glimmer samt här och der stora kvartskorn. Den visar riklig muskovit i 

 läppiga eller skelettartade former, litet brun biotit i småfjäll, småkorn af epidot, titanit, 

 malm, stora oregelbundet begränsade, starkt pressade kvartskorn, samt någotsånär tydliga 

 fältspatanhopningar, företrädesvis af mikroklin. Brungrön klorit finnes såsom infiltrations- 

 produkt, markerande gränserna mellan kornen. Hornfelsstrukturen är mindre god än hos 

 de söderut uppträdande hälleflintgneiserna, i analogi med hvad som är fallet hos traktens 

 gneiser. — Liknande är hälleflintgneisen på udden S. om Tärnö. 



Hälleflintgneisen på östra sidan af det trånga sundet till Filkesjöns sydligaste del 

 är fiukornigare än de föregående. Den för stora kvartskorn, hvilkas ursprungliga former 

 dock icke äro väl bibehållna, samt fältspatanhopningar, hvilka erinra om de från de 

 tidigaste stadierna beskrifna, d. v. s. bestående af fältspatkorn, ganska rika på epidot och 

 muskovit och med en form, som är mera oregelbundet allotriomorf och icke så vackert 

 polygonal som på högre stadier. — Hälleflintgneisen mellan Skärsjö- och Hultvikarna af 

 Immeln ansluter sig till de föregående, men är utprägladt skiffrig och med sericitisk glans 

 på skiffrighetsplanen. 



Flere hälleflintgneiser, funna på Skärsnäshalfön såsom block, sluta sig till den som 

 anstår på V. sidan af Veileön i Immeln, hvilken ö för öfrigt utgöres af gneis. 



Hälleflintgneisen på Veileön är en mörkgrå bergart, finkornig men icke så tät som många 

 hälleflintgneiser söderifrån samt med äfven makroskopiskt vexlande kornstorlek; skiffrighet är 



