86 BÄCKSTRÖM, VESTANÅFÄLTET. 



epidot, klorit etc. Det är således utan tvifvel en rifningsbreccia. — Den af De Geer 

 omnämnda makroskopiska likheten med en randig hällefiirita finnes äfven mikroskopiskt 

 i ganska hög grad; man skulle kunna taga bergarten för en tät fluidalstruerad porfyr, om 

 icke »fältspatströkornen» voro isolerade brottstycken i stället för idiomorfa kristaller och 

 icke hvarje antydan till strökorn af kvarts eller mörka mineral saknades. 



Utom de nu nämnda, sydvest om de egentliga gneiserna uppträdande hällefiint- 

 gneiserna finnas äfven, midt inne i gneisområdet, bergarter, hvilka af Dusen benämnts 

 och på rekognoseringskartan markerats som »hälleflintgneis». Om denna hälleflintgneis 

 skrifver han i dagbokens sammanfattning: »Antagligen vexellagrar den med gneisen. Dess 

 strykning och stupning stämmer bra öfverens med strykning och stupning hos gneisen i 

 närliggande hällar. Hälleflintgneisens mäktighet är ringa. Hällenintgneisen öfvergår inom 

 kort till finkornig grå gneis.» 



Den förnämsta förekomsten finnes längs vestra stranden af den stora, af Raslången 

 omflutna udde, på hvilken S. Gillesnäs ligger, och sträcker sig från uddens södra del 

 ända upp till Gillesjön. Hällenintgneisen bildar här hällar dels tillsammans med gneis, 

 dels sjelfständigt. 



Den ringa mäktigheten i förening med förekomstens belägenhet utefter en så mar- 

 kerad orografisk linie, som den ifrågavarande kustlinien, i hvars fortsättning de lång- 

 sträckta sjöarna Kroksjön, L. Bäckasjön, Arnegölen, St. Bäckasjön ligga, leder tanken på 

 en längs en tektonisk linie genom krossning lokalt finkorniggjord gneis — i likhet 

 med de begge nyss beskrifna »hällefiintgneiserna» — och detta motsäges icke af de starkt 

 skiffriga, muskovitrika bergarternas makroskopiska utseende. Men den ifrågavarande kust- 

 linien är äfven parallel med den ungefärliga strykningen i trakten, hvarför man kunde 

 förmoda en inlagring af annat material, analog med de söderut uppträdande glimmer- 

 skiffrarna. Den omständigheten, att på samma linie, vid Raslångens strand Ö. om Furön, 

 derjemte förekomma tvenne hällar af en egendomlig gneis, karakteriserad genom upp- 

 trädandet af talrika stora muskovitindivider, och således i sin sammansättning otvetydigt 

 anslutande sig till glimmerskifferinlagringarna, talar dock för att de på denna linie före- 

 kommande »hällefiintgneisernas» afvikande habitus i främsta rummet beror på en ursprunglig 

 kemisk olikhet hos sedimentet. Äfven de söderut uppträdande glimmerskiffrarna te sig som 

 mer pressade än de omgifvande hällefiintgneiserna, ehuru dock icke i den grad som här. 

 För öfrigt vore det ju möjligt, att man inom denna »hälleflintgneis» kunde träffa på begge 

 dessa genetiskt skilda typer. 



Ett prof från stranden 1 km. VNV. om S. Gillesnäs visar en bergart med utpräglad 

 parallelstruktur, ögonstruktur i tvärbrott och svagt sericitisk glans på skiffrighetsplanen. 

 Mikroskopiskt framträda i första rummet de stora fältspatögonen, bestående här liksom i 

 den inlagrade fältspatförande glimmerskiffern 800 m. SO. om Målen (p. 73) af aggregat af 

 polygonala mikroklinkorn, hvilka icke visa några starkare framträdande tryckfenomen. Större 

 kvartskorn finnas deremot icke här — i motsats till hos nyssnämnda bergart. — Här uppträder 

 kvartsen endast såsom linser eller band af nybildade småkorn, af hvilka småkorn de när- 



