öö BACKSTRÖM, VESTANAFALTET. 



utsträckas till de »glimmerögon»-förande varieteterna från Easlångens strand, hvilka äro 

 vida fältspatrikare och derför hellre borde kallas »glimmerögon-gneiser». Från hällen vid 

 stranden närmast norr oin dessa, in i den lilla viken SO. om Röfvareviken, föreligger för 

 öfrigt ett prof, som representerar ett öfvergångsled mellan dessa och de vanliga gneiserna. 



Liknande muskovitrika bergarter äro funna på flere ställen inom hälleflintgneis- 

 området V. om Raslången-Filkesjön. Så t. ex. V. om Karseboda »såsom ett par tjocka skikt 

 inuti euriten», vidare strax SO. om Skärsjövik. På det senare stället är bergarten en 

 gneis med stora framträdande muskovitfjäll, rik på epidot och kvarts. S. om Edran finnes 

 en glimmerskiffer af alldeles samma typ som de söderut uppträdande, rik på kvarts delvis 

 i aggregat, som häntyda på forna större korn, rätt mycket fältspat, muskovit i småfjäll, 

 inga mörka mineral, litet svafvelkis i kristaller, som i kanterna äro omvandlade till 

 limonit. 



På andra sidan kvartsitlagret, i den lilla udden SV. om Högön, anstår äfven 

 en »ögonglimmerskiffer» med starkt framträdande, rödaktiga muskovitfjäll. Dessa stora 

 muskovitfjäll äro skelettartadt genombrutna af kvarts- och fältspatskorn, hvilket äfven 

 makroskopiskt kan skönjas. En del af de ljusa glimmerfjällen ligga direkt och oför- 

 medladt i den hufvudsakligen af kvarts, men äfven af icke så litet mikroklin be- 

 stående bergartsmassan. Andra åter visa sig helt och hållet oingifna af plagioklas. Mellan 

 glimmern och fältspaten består då den rekvtionen, att glimmern ligger såsom isolerade, 

 men sinsemellan parallelanordnade partier, strödda i ett enhetligt, stort plagioklaskorn. 

 Äfven mellan fältspaten och glimmern synes en kristallografiskt lagbunden samman - 

 växning hnnas, ty utsläckningen är hos begge mineralen i de flesta fall approxima- 

 tivt samtidig. 1 ett snitt, vinkelrätt mot fältspatens [010], låg glimmerns genomgångs- 

 riktning vinkelrätt mot tvillingslamelleringen, glimmerns vertikalaxel skulle således 

 ligga i fältspatens [010]. Närmare kunde den eventuella lagbundenheten i samman- 

 vävningen icke studeras. — Ar glimmerns omkransning genom fältspat af primär eller 

 sekundär natur? Och i senare fallet, är fältspaten bildad af glimmern eller omvändt? 

 Det sista alternativet synes uteslutet genom glimmerns parallelanordning inom olika delar 

 af samma fältspatkorn, och genom att glimmern alltid är inskränkt till kornens inre delar; 

 äfven fältspatkornens begränsning tyder mera hän på en pseudomorfos efter glimmer. Vi 

 komma således till det resultatet, att, försåvidt fenomenet icke är primärt, är fältspaten bildad 

 på glimmerns bekostnad. Fenomenet är fullständigt analogt med den omkransning af disten 

 genom pyrofyllit, som beskrifvits från 250 m. NV. om Bäen (p. 32). Der synes det emellertid 

 endast hafva varit en hydrering, under det att här en transformering af ett alkalifattigare 

 mineral till ett alkalirikare skulle egt ruin. 1 begge fallen fans jemte omvandladt 

 mineral äfven fullt oförändradt. — I bergarten sågos småkristaller af turmalin med egen- 

 domliga axelfärger: parallelt c-axeln gult, vinkelrätt deremot rubinrödt; de förekommo 

 associerade med och oftast inuti glimmern. Dessutom fans zirkon och malm, h varemot 

 biotit och epidot saknades. 



Såsom block anträffades vid Skärsnäs en hithörande bergart, som förtjenar att om- 

 nämnas. Makroskopiskt är den en tydligt parallelstruerad hälleflintgneis af ljus färg, mindre 

 finkornig än vanligt, i hvilken bruna fläckar förekomma. Dessa visade sig bestå af ett 

 fingrynigt aggregat af kaolin utan någon form, som skulle kunna gifva någon ledning 



