KONCI,. SV. VKT. AKADKMITAS 



29. x:o 4. 91 



s|).-iiil:ick;ir s;inii mörka glänsande glimmerfjal] på skiffrighetsytorna. Den visar 6ig vara 

 en biotitgneis med Bkeletotartad muskovit, hornfelsstruktur, saml tydliga anhopningar af 

 tnikroklin. Ftt korn af granat ar öbserveradt. Biotiten visade sig på sina stallen om- 

 vandlad till färglös klorit med ett praktfull! nät af hvarandra under 60° korsande rutil- 

 oalar. — Den strax söder derom anstående jerngneisen synes afven höra till gneiserna, 

 likaså bergarten i den häll ö. om Kastagropen, i hvilken en omvandlad amfibolil före- 

 kommer (se p. 46). 



Gneisen 0,5 km. VSV. om Bäens S. ända är starkt pressad och derför ljus, något 

 protoginartad, mycket finkornig och utprägladt parallelstpuerad. Under mikroskopet doku- 

 menterar den sig såsom tillhörande traktens gneisformatiön genom rikliga mörka mineral 

 samt riklig fältspat i polygonala korn, ofta i anhopningar. Fältspaten är, som alltid, bättre 

 bibehållen än kvartsen, hvilken förekommer i aggregat af ömkristalliserade småkorn. Stora 

 ortiter finnas, vidare riklig epidot, grön något kloritiserad biotit utvalsad till små fjäll, 

 litet muskovit; dessutom malm etc. 



En annan gneistyp är det som uppträder närmast Immeln och på dess öar. Den 

 är alltid mörk, rik på biotit och stundom äfven på hornblende. — Ett prof från Mjönäs- 

 udden, Va km. S. om dess spets, visar mera hornblende än biotit, hornblendet är ut- 

 prägladt poikilitiskt och mycket rikligt. Skarpa kristaller af epidot äro rikliga, dessutom 

 finnas malm och titanit. Bland de ljusa mineralen herrskar en sällan tvillingsstreckad 

 plagioklas, mera underord nadt förekomma mikroklin och kvarts. Bergarten visar vacker 

 hornfelsstruktur och har mycket utpräglade fältspatlinser. 



Liknande är den mörka gneis, som anstår strax V. om Immelns station. Bergarten 

 för riklig, allotriomorf, brun biotit, men hvarken hornblende eller muskovit, ej heller 

 finnes titanit, deremot malm och epidot. Icke så litet kvarts finnes, men kalifältspat är 

 icke konstaterad i bergarten. Fältspaten är en labrador, närmast svarande till Ab d An 5 

 (utsläckningsmaximum i zonen vinkelrätt mot [010] = 31°). Utom blandad med de öf riga 

 mineralen förekommer fältspaten jemväl i små rundade, väl begränsade ansamlingar, samt 

 derjemte såsom stora korn, uppfyllda af inneslutningar af kvarts och biotit. Fig. 34 visar 

 ett sådant. Denna strukturegendomlighet är icke förut iakttagen hos någon af Vestanå- 

 fältets gneiser, men är icke ovanlig hos kontaktmetamorfa bergarter och kristalliniska 

 skiffrar af liknande ursprung. 1 



En gneis från NO. om Grimsboda i Örkeneds socken, finkornig, grå med talrika 

 glänsande glimmerfjäll, visade biotit och något hornblende, begge formlösa, vidare kvarts 

 och fältspater, zirkon, malm, titanit och litet epidot. Strukturelt utmärker den sig genom 

 halfnrillimeterstora, rundade fältspatkorn, stundom polygonalt stötande mot hvarandra, 

 oftast skilda genom detritusränder. Kvartsen förekommer såsom aggregat af regenererade 

 småkorn, mikroklinen ofta såsom stora korn, hvilkas form och utseende visar att de äro 

 nybildade på samma gång som kvartsen. — Det allmänna intrycket blir derför en pressad 

 gneis af de norra Gillesnäsgneisernas typ. 



1 Ett exempel: Från Meissenersyenitens kontaktzon omnämner Sadbr »ein Reichthum von Einschlussen 

 Om Andalusit), der sich bis zu skelettähulicher Durchbrochenheit des Wirthes steigern känn» — Die ganze 

 Erscheinung, wenn auch nicht in ebenso extremer Ausbildung, beobachtet man gewöhnlicb an den porphyrischen 

 Muskoviten und fast allén grösseren Feldspäthen — i> (Erläuterungen zur Section Meissen p. 66. Leipzig 1889.) 



