92 BÄCKSTRÖM, VESTANÅFÄLTET. 



Dessa beskrifningar på gneiserna vester om kvartsitlagret visa, att de äro af all- 

 deles samma typ som de öster om detsamma förekommande gneiserna. Mineralsam- 

 mansättningen är densamma och synes äfven kvantitativt hålla sig inom de förut 

 funna gränserna, och den primära strukturen bär kontaktmetamorf prägel. Under dessa 

 förhållanden är det icke sannolikt att de vestra gneiserna normalt öfverlagra kvartsit- 

 lagret; de skulle då vara yngre än detta och ännu yngre än de östra gneiserna. I be- 

 traktande af skiktens uppresta läge synes det antagligare att gneiserna på begge sidor 

 om kvartsitlagret höra tillsammans och skålformigt omsluta det yngre kvartsitlagret. 

 Härför talar ytterligare den omständigheten att ett lager af amfibolit finnes närmast 

 kvartsitlagret såväl på dess östra som på dess vestra sida, och bergarten i begge lagren 

 är fullt öfverensstämmande. Är glimmerkvartsitlagret inveckadt, kommer amfiboliten 

 på begge sidor att omedelbart underlagra detsamma. — Slutligen kan såsom ett ytter- 

 ligare sannolikhetsbevis för kvartsitlagrets inveckning anföras, att, när det i nordvest ut- 

 kilar, gneiserna på ömse sidor derom utan gräns öfvergå i hvarandra. 



Här anknyter sig frågan om hvilken ställning det vid Axeltorp uppträdande glimmer- 

 kvartsitlagret intager till det nordvest derom förekommande stora lagret. — Axeltorps- 

 lagret omgifves, såsom en blick på kartan Tafl. 1 visar, på begge sidor af hälleflintgneis. 

 Man skulle derför kunna förmoda att det geognostiskt vore att likställa med de i hälleflint- 

 gneisen inlagrade glimmerskiffrarna, hvilka vi förut, i kapitlet 5, hafva lärt känna. Denna 

 uppfattning synes De Geer i början hafva ansett sannolikast. 1 Till stöd för en sådan 

 uppfattning kunde, utom de af De Geer framställda skälen, bl. a. anföras, att den senare 

 undersökningen visat, att bland hällefiintgneisens inlagringar äfven fullt fältspatfria kvartsit- 

 glimmerskiffrar förekomma (SV. ändan af Högabjer). — En annan möjlighet, som De Geer 

 vid början af min undersökning muntligen framhållit såsom måhända mera. sannolik, vore 

 att Axeltorpslagret representerade ett i liggandet inveckadt parti af samma glimmer- 

 kvartsitlager, som återkommer i det stora lagret. Om det stora lagret, såsom jag sökt 

 göra sannolikt, i stort sedt är att uppfatta såsom en skålbildning, vore sålunda Axeltorps- 

 lagret en ny sådan, åstadkommen genom ett parallelveck. — Att icke amfibolit här före- 

 kommer på gränsen mellan glimmerkvartsiten och hälleflintgneisen behöfde icke betyda 

 så mycket, då ju amfiboliten äfven norrut fierestädes saknas på denna gräns. Som ett 

 skäl för denna uppfattning och mot den nyss omnämnda skulle för öfrigt kunna anföras, 

 att hälleflintgneiszonen, hvilken ju, utom att den är den minst metamorfoserade, jemväl är 

 den öfversta delen af traktens gneisformation, är så mäktig inom denna del af området. 

 Detta vore mindre lätt att förklara om Axeltorpslagret vore en inlagring i hälleflint- 

 gneisen, men är fullt normalt om här en skålbildning föreligger, och sålunda det stora 

 glimmerkvartsitlagret, och följaktligen äfven de detsamma underlagrande öfversta skikten 

 af gneisformation en, här återkomma genom veckning. 



Men Axeltorpslagret skulle äfven kunna tänkas vara det stora glimmerkvartsitlagrets 

 direkta fortsättning. Det ligger ungefär i dess strykningsriktning, och den mellanliggande 

 trakten är högst ofullständigt blottad. Som skäl mot detta antagande skulle kunna anföras 



•Yestanåkonglomeratet» p. 8 och »Karlshamn, Skånedeleii» p. 



