KONGL. SV. VET. AKADEMIENS iia \ M,i \< ,.\ K. BAND 29. \:o 3. '.I.'» 



de af 1>k Geer antagna horizontalförskjutningarna vestér om Näsumsdalen, bvilka om- 

 nämndes vid beskrifningen af amfiboliterna (p. 35)j och sotn aro antydda på den bifogade 

 kartan (Tafi. I). Men, äåsom De Geek framhåller^ öro dessa pestliga förskjutningars 

 existens ännu icke fullgiltigt bevisad. Emot denii;i tredje möjlig-i 1 1 j > ] • f V 1 1 1 1 1 i 1 1 l: ;i(' Axeltorps- 

 lagrel fans förut ännu ett skal, nämligen uti det på begge sidor vår omgifvel af bälle- 

 flintgneis medan det stora glimmerkvartsitlagrel på ena sidan hade hälleflintgneis, men på 

 den andni »Klagstorpsgneisen». Detta skäl bortfaller emellertid om, såsom jag sökt visa, 

 Klagstorpsgneisen icke är något väsentligt skildt från hälleflintgneisen utan endast är 

 en både kontaktraetamorft och dynamometamorft starka.re omvandlad modifikation af 

 densamma. Klagstorpsgneisen (och Dynebodagneisens gneisiga komponent) synas att 

 döma af den äldre kontaktmetamorfä omvandlingens intensitet representera en något 

 djupare nivå inom gneisformationen än den på gliminerkvartsitlagrets östra sida upp- 

 trädande hälleflintgneisen. Häraf skulle följa att de vore — liksom De Geer antagit 

 beträffande granitgneisen — något upp-pressade öfver den i förhällande till dem något 

 sjunkna glimmerkvartsiten. Just inom denna trakt når ju äfven krossningen af berg- 

 arterna sitt maximum inom Vestanåfältet. — En sådan motsats existerar icke inom fältets 

 södra del; der äro hällerlintgoeiserna på begge sidor af Axeltorpslagret fullt överensstäm- 

 mande i fråga om omvandlingens intensitet och kunna således mycket väl tänkas tillhöra 

 ungefär samma nivå, nämligen den öfversta delen af gneisformationen. 



Hvilket af dessa olika sätt att tolka Axeltorpslagrets förhållande till det stora 

 glimmerkvartsitlagret som skall anses som det riktiga, får öfverlemnas åt framtida under- 

 sökningar att afgöra. 



Det resultat, till hvilket undersökningen fört beträffande den närmast vester om 

 glimmerkvartsitlagret belägna delen af det område, som på »Bäckaskog» och »Glimåkra» 

 lagts såsom »jerngneis», är sålunda, att dess hufvudmassa utgöres af en gneis i inskränkt 

 mening, d. v. s. ett omvandladt sediment, h vilken gneis har ungefär samma kemiska och 

 mineralogiska sammansättning, som den öster om kvartsitlagret uppträdande, och liksom denna 

 har en kontaktmetamorf grundstruktur, stundom störd af ett senare tryck; på grund af 

 dessa öfverensstämmelser är det ganska sannolikt, att gneiserna på ömse sidor af kvartsit- 

 lagret höra tillsammans, att det sålunda icke existerar någon väsentlig skilnad mellan 

 Blekinges kustgneis och Gillesnäsgneisen å ena sidan, och denna del af »jerngneisen» å 

 den andra. — Utom denna gneis finnas inom traktens »jerngneis» mer eller mindre tryck- 

 förändrade graniter, bland hvilka den närmare behandlade »Dyneboda-granuliten» genom 

 sin kemiska sammansättning häntyder på en granit af traktens vanliga småkorniga granittyp 

 såsom sitt modermaterial. — Men dessutom finnas inom jerngneisområdet med säkerhet 

 andra gneiser - — den längre fram (p. 102) beskrifna »Örsjögneisen» är ju en — jag vill 

 derför uttryckligen reservera mig mot att de inom detta lilla område vunna resultaten 

 generaliseras till att omfatta »jerngneisen» i allmänhet. Ty »jerngneis» är som bekant ett 

 mera geografiskt än petrografiskt enhetligt bergartsbegrepp, och gifvet är att vestra Sveriges 

 stora »jerngneis»-område ännu kräfver mycket arbete för sin utredning. 



De trakter, som bäst skulle egna sig till utgångspunkter för ett studium af jern- 

 gneisen, äro möjligen de der man har små kvartsit- eller glimmerskifferförekomster. 



