KONGL. SV. VET. ÄKLADEM [ENS HANDLINGAR. BAND 29. n:<> 3. 95 



(Jliin;ikr,-i: Gillesnäsgneisen dragits ned hit; den har ifrågavarande gneisen bör emellertid 

 räknas till IlaloiiLOicison. — Halengneisni uränsar i öster I ill Jemshögsgraniten ; rörande 

 doss utbredning mot NO. haj? jag icke kunnai få några upplysningar. 



Balengneisen är en medelkorinig gneis i motsats till de finkornigare Gillesnäsgneisernai 



Den har en blekt gulröd färg, som endast undantagsvis går öfver till gra, dess fattigdom 

 på mörka, mineral gör den ljusare an Gillesnäsgneiserna. Från dessa skiljer den sig ;il\ en 

 genom sin mindre väl utbildade parallelstruktur, hvilken till och med i områdets vestra del, 

 mellan Alltidbult och Hvita Vatten, öfvergår till ganska fullständig massformighet. Dessa 

 makroskopiska olikheter motsvaras äfven af olikheter i mineralsammansättning och struktur. 

 Så är Halengneisen rikare på kvarts och mikroklin och fattigare på plagioklas än Gillesnäs- 

 gneisen, samt i regeln starkare pressad. Men såväl i mineralsammansättningen som i 

 strukturen finnas dock, såsom vi skola se, beröringspunkter öfverraskande stora för två i 

 sitt vanliga utseende så skilda bergarter. 



I starkare pressade varieteter kan man följa de af utvalsad, kloritiserad biotit, epidot, 

 titanit, apatit och malm bestående, tydligen sekundära strimmorna tvärs öfver preparatet. 

 Fältspatén är här starkare omvandlad, mikroklinen full af albit på sprickor, kvartsen 

 krossad o. s. v. Dessa pressfenomen äro sig tämligen lika i bergarter med ungefär denna 

 mineralsammansättning. I de mindre pressade varieteterna låta mineralsammansättningen 

 och strukturen lättare rekonstruera sig. I Halengneisen förekomma samma mineral som 

 i Gillesnäsgneisen, d. v. s. kvarts, mikroklin, plagioklas, biotit, hornblende, epidot, malm, 

 titanit, ortit, apatit och zirkon. Af dessa äro, som nämndt, kvarts och mikroklin mera, 

 plagioklas, biotit och hornblende mindre rikligt förhanden än i de förra. Biotiten före- 

 kommer såsom formlösa fjäll. Hornblendet har samma blågröna färg som hos Gillesnas- 

 gneiserna och uppträder, liksom hos nere af dessa, i anhopningar af det slag som beskrefs 

 på p. 79 och af bildades i fig. 31, der sålunda hornblendet i skilda men likorienterade 

 partier genomväxer en af biotit och epidot med titanit, malm etc. bestående anhopning. 

 Det hela omkransas af epidot i småkristaller liksom i det afbildade exemplet. Der horn- 

 blende förekommer utanför dessa anhopningar är det poikilitiskt. Sådana anhopningar 

 äro iakttagna i nere prof från Halens östra strand samt från landsvägen 0,7 km. SO. om 

 Mjölångens S. ända. 



I en af de nyss omnämnda gneiserna vid Halens Ö. strand förekommer ortit i stora 

 korn, dels fria, dels omgifna af en smal epidotrand. Ett vackert exempel är afbildadt i fig. 

 35. Det är en millimeterstor ortitkristall med ett smalt epidotskal, det hela till större delen 

 omgifvet af glimmer. Epidotskalet är på ett ställe af brutet af en apatitkristall. Ortitens 

 färg och dubbelbrytning vexla på olika ställen, såsom också figuren visar. — Denna före- 

 komst af ortit i stora kristaller såväl i Gillesnäsgneisen och Halengneisen, som i den 

 småkorniga graniten och Jemshögsgraniten, är högst egendomlig. Ortit i små kvantiteter 

 och såsom kärnor i epidot är ju en mycket vanlig företeelse, som återfinnes äfven hos de 

 minst omvandlade hälleflintgneiserna och i de i dem inlagrade glimmerskiffrarna, men 

 förekomsten af ortit i talrika, stundom makroskopiska individer i såväl de genomsättande 

 graniterna som de genombrutna äldre bergarterna måste betyda att ortitens substans genom 

 kontaktmetamorfosen antingen tillförts från graniten, eller, sannolikare, blifvit koncentrerad 



