96 BÄCKSTRÖM, VESTANÅFÄLTET. 



ur det förhandenvarande materialet — som ju i form af småkärnor förefinnes äfven i de 

 med Gillesnäsgneiserna sammanhängande hälleflintgneiserna. 



Om Halengneisens struktur gäller, utom det som anförts under biotit och horn- 

 blende, följande. Af de ljusa mineralen uppträda kvarts och mikroklin vida mer oregel- 

 bundet allotriomorfa än hos Gillesnäsgneiserna. Förhållandet mellan dessa mineral liknar 

 det som eger rum hos den småkorniga graniten och som utförligt blifvit beskrifvit (p. 

 9 — 11). Deras genomsnittliga storlek är äfven större än hos Gillesnäsgneiserna. Deremot 

 förekommer mikroklinen aldrig någonsin i dessa långsträckta tafvelformade tvillingar, hvilka 

 på ett så karakteristiskt sätt utmärka graniten. — Hufvudmassan af bergarten utgöres af 

 den på detta sätt struerade, af mikroklin och kvarts med underordnade plagioklas och öfriga 

 mineral bestående delen. I densamma förekomma emellertid långsträckta, någotsånär pa- 

 rellela partier, i hvilka det förherrskande mineralet är en vanligen ostreckad fältspat, som 

 dock i allmänhet synes vara kalknatronfältspat; jemte denna uppträda litet kvarts och 

 mikroklin. Strukturen i dessa plagioklasrika partier är utprägladt isometriskt polygonal 

 d. v. s. vaxkakelik. Analogien med de förut flere gånger beskrifna »fältspatanhopningarna» 

 är omisskänlig, men här ingår jemte plagioklas äfven något kvarts och mikroklin i de 

 hornfelsstruerade partierna. Strukturskilnaden mellan dessa regelbundet vaxkakeliknande 

 partier och den utanför dem vidtagande blandningen af stora, oregelbundet formade 

 mikroklin- och kvartsindivider är i ögonen fallande i flertalet af de undersökta berg- 

 arterna. 



Denna Halengneisens egendomliga struktur kunde nog fresta till spekulationer öfver 

 dess uppkomstsätt, men något säkert resultat skulle icke med det hittills föreliggande 

 materialet kunna nås. Det vore en ganska tacksam specialuppgift att detaljeradt studera 

 Halengneisen och dess förhållande till de omgifvande graniterna och gneiserna, från hvilka 

 begge den har struktui'element. Att den äfven makroskopiskt är svår att alltid skilja 

 från dessa framgår bl. a. af att Dusen i flere fall icke anfört några namn på de af honom 

 tagna stuffernas etiketter; i dagboken betecknas bergarten som »medelkornig grå-rödlett 

 gneis», men på rekognoseringskartan står samma beteckning som för den vanliga »fin- 

 korniga grå gneisen». I den långa hällen öster om Halens norra ända, der kontakt mellan 

 Halengneis och småkornig granit enligt Dusen skall finnas, kunde De Geer och jag vid 

 vårt besök derstädes icke finna någon kontakt utan snarare en öfvergång, vi hade dock 

 endast kort tid till vårt förfogande. Slutligen lär, enligt meddelande af Dr. N. O. Holst, 

 gränsen mellan Jemshögsgraniten och den angränsande varieteten af Halengneisen vara 

 svår att bestämma. 



Utanför det skildrade området för Halengneisen förekommer, på alla sidor oingifven 

 af granit, 500 m. NV. om Mjölången en medelkornig till grofkornig, fullt massformig, 

 gulröd bergart, som ansluter sig till de massformiga Halengneiserna. — Likaså finnas 

 bergarter på ön i Svansjön, Kyrkhults socken, samt stoax öster om denna sjö. 



