KONGL. SV. VET. A K A M.M1 ENS II A M.l.l M , A Ii. BAND 29. 



10. Granitgneisen. 



Inom kartans sydvcstra och södra delar ar en på Backaskog såsom gvanit- 

 ;iii,is , pä »Kristianstad såsom granii betecknad bergarl den heirskande. Den bildar 

 här flertalet af traktens mera markerade höjder, såsom Vånga- och Oppmannabergen, 

 I fö klack, bergmarkerna norr om [fösjön, ftollärpa bjer, Balsbergel och höjderna norr 

 derora, vidare Kjugekull och Ejelkinge backar, samt längst i sydost Mörby backe och 

 Stiby backe m. ti. samt llnnö. — Bergarten ar medelgrof till grotkornig, än röd, än grå. 

 En parallelstruktur är stundom mycket utpräglad, men fattas emellertid ibland helt och 

 hållet, och bergarten är då fullt massformig och granitisk eller granitporfyrisk. .Mellan 

 dessa varieteter hafva likväl inga gränser kunnat dragas i fält, och äfven den närmare 

 undersökningen af bergarterna talar för deras samhörighet. Att döma af de insamlade 

 stufferna finnas de mest para.llelstruera.de eller skiffriga varieteterna i trakterna norr om 

 Ifösjön, således närmast kvartsitzonen, medan bergarterna söder om en linie, dragen från 

 Ifön till Immelns södra del, äro mer eller mindre massforniiga. På Sv. Geol. Unders, 

 öfversigtskarta i skalan 1 : 1 000 000 (utg. 1884) äro de förra betecknade som gneis, de 

 senare såsom granit. 



Bland de till den massforniiga typen hörande granitgneiserna finnas flere, hvilka, 

 såsom redan i beskrifningen till »Bäckaskog» framhålles, till och med erinra om yngre 

 graniter. Till dessa hör i främsta rummet bergarten från Ifö klack. Denna är röd och 

 temligen finkornig samt förer stora, röda fältspatkristaller porfyriskt insprängda. Under 

 mikroskopet visa sig så väl dessa som äfven större delen af grundmassans fältspat bestå 

 af mikropertit, färgad af ett rödt pigment. Den pertitiska sammanväx ningen är mycket 

 intim och fältspaten har detta »tradiga» utseende, som inikropertiter ofta visa. Ett full- 

 ständigt liknande utseende har fältspaten hos en del af de såsom postarkäiska betecknade 

 graniterna från vårt land, t. ex. hos dem vid Krångede, Ragunda socken i Jemtland. 

 Iföns »granitgneis» ansluter sig till de nyss nämnda postarkäiska graniterna också deri- 

 genom, att den icke visar starkare pressfenomen än man ser hos dessa, d. v. s. endast en 

 högst obetydligt undulerande utsläckning hos kvartsen. — Den hos de postarkäiska gra- 

 niterna vanliga granofyrstrukturen är deremot icke iakttagen hos någon granit från denna 

 trakt. Kvartsen uppträder här dels såsom utfyllning, men dock mest såsom rundade korn; 

 derföre, och i betraktande af förekomsten af porfyriskt insprängda fältspater, torde Ifö- 

 bergarten närmast böra jemföras med en gränsfacies af ett granitmassiv. - — Utom mikio- 

 pertit tinnes här äfven litet fri oligoklas. — Det sparsamt förekommande mörka mineralet 

 är en brun, något kloritiserad biotit. ^lalm, zirkon och apatit äro icke observerade här. 



Bergarten från V ångabergets sydvestra del förer icke porfyriska fältspater och har 

 parallelstruktur antydd. Mikroskopiskt visar den sig mera pressad. Kvartsen har tydligt 

 undulerande utsläckning. Fältspaten är dels mikroklinmikropertit, dels sjelfständig oligoklas. 



I Oppmannabergets södra ända är bergarten mycket finkornig men icke porfyrisk. 

 Oppmannabergets NV.-ligaste häll åter innehåller stora pertitiska fältspater i en finkornig' 

 grundmassa, hvars kvarts visar börjande sönderpressning. Parallelstruktur saknas. 



K. Sv. Vet. Akad. Ilandl. Band 29. N:o 4. 13 



