100 BÄCKSTRÖM, VESTANÅFÄLTET. 



I »Bäckaskog» (p. 52) omtalas från 0,9 km, OSO. om Erikstorp i Vånga socken en 

 förekomst af fmkornig kvarts i granitgneisen. Ett undersökt prof visar en intensivt pressad 

 bergart, som närmast gör intryck af en sönderpressad kvartsgång. Den består af större 

 långsträckta kvartskorn, omgifna af sinåkorn, spår af fältspat, samt något litet sericit. 

 Litet zirkon är jemväl observerad. 



Angående granitgneisen inom den sydöstligaste delen af området finnes ännu intet 

 publiceradt. G. De Geer, som geologiskt kartlagt äfven denna trakt, har derför ställt 

 följande meddelande till min disposition: 



»Om granitgneisen pä Listerhalfön. Genom år 1888 utförd kartläggning af det 

 geologiska bladet Kristianstad (Blekingsdelen) i skalan 1 : 100 000 fick jag tillfälle följa 

 Vestanåfältets bergarter ända ut till hafvet. Det visade sig härvid, att af desamma den 

 mäktiga zonen af hälleflintgneis sträcker sig ända hit, ehuru den går i dagen, visserligen 

 helt nära, men blott på norra sidan af kartbladets gräns. Söder om denna åter är granit- 

 gneisen nästan allenarådande. För den som granskat granitgneisområdet inom bladet 

 Bäckaskog måste det förefalla i hög grad sannolikt, att Listeruddarnas bergart tillhör 

 samma bildning, hvilket nu än dess första ursprung må hafva varit. Mycket i dess upp- 

 trädande talar utan tvifvel för dess hänförande till graniterna, men det finnes en om- 

 ständighet som gjort, att jag för min del ansett det riktigare att tillsvidare benämna 

 denna och liknande bergarter med namnet granitgneis, som antyder, att den genetiska 

 frågan ännu ej är slutgiltigt afgjord. 



Denna omständighet, som jag första gången iakttog inom granitgneisen vid Ronneby 

 1879, består i en märklig vexling af granitgneis och en finkornig gneisartad bergart, som 

 åtminstone skenbarligen bildar såväl de vackraste lager eller bäddar, som större och mindre 

 linser. Båda bergarterna äro på det närmast förbundna med hvarandra genom denna 

 vexellagring och, som jag ej lyckats tillfredsställande förklara alla detaljerna häraf genom 

 någon gångteori, har det tillsvidare icke synts mig tillåtligt att utan någon reservation 

 kalla bergarten granit. 



Sådan vexellagring inom granitgneisen omtalas i beskr. till bl. Bäckaskog sid. 22 och 

 förekommer inom Listerhalfön såväl SV. om Mörby på Hjerthall, där i granitgneisen finnes, 

 järnte bäddar af finkornig gneis, äfven en mindre sådan af amfibolit, vidare på Listers- 

 hufvud och vid hafvet N. därom på Spraglehall, samt på Hanö, hvars nordöstra udde 

 består af finkornig gneis med pegmatitband ; dessutom finnas några liknande, mindre före- 

 komster. 



På samma gång den Vestanåfältet begränsande granitgneisen sålunda i nämda af- 

 seende mycket erinrar om granitgneisen vid Ronneby, går märkligt nog Vestanåfältets 

 hälleflintgneis, såsom jag länge haft skäl att förmoda och såsom genom direkta iakttagelser 

 af d:r Bäckström och mig år 1894 blef faststäldt, småningom öfver i Blekings så kallade 

 kustgneis, hvilken vid Ronneby genom vexellagring af nyssnämda art är åtminstone sken- 

 bart nära förbunden med Ronneby granitgneis.» 



De ställen der på »Bäckaskog» en sådan vexellagring iakttagits, äro: »vid mellersta 

 delen af Ifösiöns norra strand och särskildt V. om Oretorp i en liten häll nära stranden 



