KONOL. SV. VET. AKADEMIENS tIANDLINGAK. BAND 29. \:o 4. L01 



vid del mellersta strykningsteoknel på kartan Banal i den lilla st rand häl len SSV. om den 

 sydligaste Klagstorpgården, der angränsande hällar visa, huru de regelbundna lagren af 

 grå, finkornig gneis öfVergå (ill alU smärre linser; ooh sådana trättas ej sällan inom 

 gränitgnéisen NO. härom. Vid Gedenryd, SV. om sjön [mmelns Bydftnda, vcxellägrai 

 äfvénledes finkornig gneis med gränitgnéisen.» 



Den finkorniga gneis, hvärora det här är fråga, liknar makroskopiskt räti myckel 

 traktens vanliga finkorniga grå gneistyp, hvilken, såsom förut visats, visserligen varierar 

 rätt mycket, särskild! på grund af olika grad af tryckförändring, men likväl alltid bibe- 

 håller vissa karakteristiska, drag, framförallt; sin kemiska, sammansättnings karaktär. Af 

 den vexellagrande finkorhiga gneisen finnes icke någon analys, men det är af den mikro- 

 skopiska undersökningen tydligt, att dess kemiska karaktär dock är nära överensstäm- 

 mande med de öfriga gneisernas »kvartsdioritiska» sammansättning. 



Gneisen från en förekomst vid östra foten af Vångaberget, vid Ifösjöns nordvestra 

 strand, grå med stora fjäll af svart glimmer och starkt utpräglad parallelstruktur, för 

 grön biotit, mycket epidot i småkristaller, vidare jernmalm, ortit, apatit och zirkon, samt 

 af ljusa mineral plagioklas, kvarts och ortoklas i nu nämnd ordning. Dess kvarts är till 

 stor del krossad och de mörka mineralen delvis förekommande i strimmor. Strukturen 

 är för öfrigt att beteckna som oregelbundet allotriomorf, med kvartson i hufvudsak senare 

 bildad än fältspaten. »Fältspatähhopningar» af förut beskrifvet slag saknas, men för öfrigt 

 erinrar strukturen något om en pressad gneis af den inom området vanliga typen. 



Bergai*ten i strandhällen i viken SV. om sydligaste Klagstorp är mera pressad 

 och derför utan makroskopiskt bestämbara mörka mineral och med mattare glans. Mikro- 

 skopiskt visar den sig starkt krossad, men för öfrigt öfverensstämmande med den före- 

 gående. 



Ett undersökt prof från Hjerthall, SV. om Mörby på Listerhalfön, visar en friskare 

 bergart med talrika små svarta glimmerfjäll och utpräglad parallelstruktur. Den förer riklig 

 biotit, rätt mycket epidot i kristaller, vidare malm, apatit samt titanit och det vanliga 

 blågröna hornblendet. Detta är här formlöst och stundom poikilitiskt; det är ibland asso- 

 cieradt med biotit utan att dock bilda anhopningar af den omtalade karakteristiska typen 

 (p. 79 och tig. 31). Inga fältspatanhopningar finnas, men likheten i struktur med de förut 

 beskrifna gneiserna är dock ganska stor. Särskildt på grund af hornblendets och glim- 

 merns form härstädes torde primärstrukturen kunna bestämmas såsom kontaktmetamorf. 



Öfverensstämmelsen i mineralsammansättning och sannolikt äfven i kemisk samman- 

 sättning, samt vidare den åtminstone partiella öfverensstämmelsen i struktur, tvinga till 

 att sätta den finkorniga med gränitgnéisen vexellagrande gneisen i relation till traktens 

 vanliga gneis med kontaktmetamorf struktur och kvartsdioritisk kemisk karaktär. Men 

 här befinna vi oss — liksom på flere andra ställen i detta arbete — vid en punkt, der 

 den hittills gjorda undersökningen endast mynnar ut i ett påvisande af nödvändigheten af 

 fortsatta noggranna undersökningar innan full klarhet kan erhållas. Om den »vexel- 

 lagrande» gneisen måste paralleliseras med den vanliga, så gäller det att afgöra om den 

 är äldre eller 5'ngre än »gränitgnéisen», cl. v. s. hvilken af dessa bergarter, som genom- 

 sätter den andra, ty att denna »vexellagring» mellan tvenne bergarter, af hvilka den ena 

 är en granit, måste vara skenbar, synes vara högst antagligt. Visar det sig — som jag 



