KONGI,. SV. VET. AKADEMIENS HANDUNGAR. BAND 29. \:n 4. L03 



I detfcé områdes fortsättning mot norr träffas inga hallar förrän ö. om Göltoi*pe*j 

 på östra sidan af backen', som rinner genom Strömsjön och Ubbasjön. Teinligen snarl 

 ÖÉrer om dessa träffar man en mera med Gillesnäsgneisén béslägtad typ. I hvad månör- 



sjögneisen utbreder sig \'. och NY. om l Jbbasjöu-Sl romsjön iir t n i <_; icke; bekant. 



Bergarten ar starkt röd, finkornig, oftast temligen massformig. I '.t I prof frän llar- 

 mldeu visar druser, i hvilka kristaller af kvarts och svafvelkis förekomma. Ett annat prof 

 (Van 1 km. NO. (un Immelhs nordspets visar makroskopisk vexling mellan finkornigare 

 och grofkornigare partier^ de senare bestående af kvarts och fältspat i stora individer. — 

 Bergarten är alltid fattig på mörka mineral. 1 bergarten från 500 m. NV. om L. liar- 

 sjön tinnes litet granat i små intcrpositionsfyllda kristaller. För öfrigt finnes här mörk- 

 grön biot.it, litet muskövit, epidot; vidare zirkon och magnetit samt af ljusa mineral kvarts, 

 mikroklin och underordnadt plagioklas. 



Plagioklaserna äro ibland knäckta, och man ser äfven andra tryckfenomen, liksom 

 äfven tecken på en omfattande mineralnybildning. Den nuvarande strukturen är oregel- 

 bundet allotriomorf; af någon primärstruktur finnes icke spår, man har derför ingen led- 

 ning för bedömandet af hvad denna röda gneis egentligen är. Ibland erinras man om 

 vissa varieteter af den söderut uppträdande granitgneisen, men olikheterna med denna 

 äro dock vida större än likheterna. 



Den här något litet studerade östra delen af »jerngneisen» på bladet »Glimåkra» ut- 

 göres således i likhet med den på »Bäckaskog» icke af en genetiskt homogen bergart, utan 

 af minst två; på begge ställena är den ena en gneis med kontaktmetamorf primärstruktur, 

 som mycket väl kan tänkas bilda fortsättning af den öster om kvartsitlagret uppträdande. 

 På »Bäckaskog» är den andra komponenten en tryckmetamorf facies af den yngre gra- 

 niten; den »röda gneisen» norr om Immeln synes deremot snarare vara en bergart äldre 

 än gneisen, uppstickande genom densamma, men för öfrigt af obestämdt ursprung. 



Öster om denna röda »Örsjö-gneis» uppträder en annan gneistyp. Gillesnäsgneiserna 

 aflösas närmast mot nordost, i trakten af Vilshult och norr derom, af en gneis, hvilken, 

 bortsedt från enstaka tryckförändrade graniter, kan karakteriseras såsom ganska grof- 

 kornig, rik på mörka mineral och oftast tydligt tryckflasrig. Varieteter med fältspatögon 

 förekomma. Färgen är ömsom grå och ömsom rödaktig. 



En sådan gneis från norr om Östra Ekesjön visade i snitt anhopningar af horn- 

 blende, biotit, titanit, apatit och malm, hvari hornblendet poikilitiskt genomsatte anhopningen; 

 äfven ett stort titanitkorn var på detta sätt genomväxt af hornblende. Det utanför anhop- 

 ningarna förekommande hornblendet var utprägladt poikilitiskt och formlöst. Äfven bio- 

 titen var formlös, men af trycket oftast söndervalsad. Epidot och muskövit saknades. Plagio- 

 klasrika, omisskänligt vaxkakeliknande partier förekommo, medan kvartsen, der den icke 

 helt var sönderkrossad — sjnes varit fullt formlös. 



Gneisen NO. om Mylatorp liknar den föregående, men är långt mera pressad. Så- 

 lunda finnas kvarts, biotit och klorit endast som strimmor mellan fältspaterna, hvilkas iso- 

 metriska form visar att bergarten varit någotsånär polygonalt struerad. Här finnas partier, 

 hvilka synas hafva varit ortit. — Bergarten Ö. om Vestra sjön sluter sig nära till den först 

 beskrifna. — Från en häll SSO. om S. Grimmestorp i Örkeneds socken (den nordöstligaste hällen 



