n 29. n:o 4. 



Om köntaktmetamorfosens och fcryckmetamorfosene förhållande (ill avarandra 

 inom Veätanåfältet. 



Jag har under framställningens lopp upprepade gånger haft tillfälle at1 framhålla 



äldersförhallandet mellan kontaktiiictainoiToseii och trvckiiietamoiTosen. I ><-1 resultat, som 

 dervid erhölls, var att kontaktmetamorfoseii var den äldre. I fråga om kvartsitlagrets 

 bergarter var det svart att bestämnia, livad som borde tillskrifvas kontaktmetamorfosen och 

 livad de senare veckningsrörelserna, derför att dessas inflytande varil så stort. Amfiboliterna 

 visade deremot alla en tydlig kontaktstruktur, som äfven vår framträdande hos de måttligl 

 pressade varieteterna (ex. p. 49), och endast saknades hos de begge helt tryckförändrade 

 varieteterna vid Nebbeboda och Ö. om Kastagropen (p. 46). På tal om hälleflintgneisens 

 kvartsströkorn anfördes, att de icke äro mera pressade än de sprickfyllnader af sekundär 

 kvarts, som genomsätta samma bergart (p. 59). Och vid behandlingen af gneiserna inom 

 bladet »Glimåkra» visades flere gånger, hurusom en hornfelsstruktur med fältspatanhop- 

 ningar varit den primära strukturen, hvilken senare blifvit störd genom kvartsens och glim- 

 merns sönderpressning och bergartens deformation genom förskjutningar längs de af dessa 

 mineral bestående krosszonerna. — Af alla dessa exempel framgår att Vestanåfältets berg- 

 arter hade erhållit en af kontaktmetamorfosen bestämd struktur innan de veckningsrörelser, 

 som.egt rum inom fältet, börjat eller åtminstone innan de af slutats. Detta låter dock icke 

 med visshet säga sig om kvartsitlagrets bergarter, som nyss och på p. 35 framhölls. 



Ett ytterligare bevis för riktigheten häraf erhålles af graniterna: det är från dem 

 kontaktomvandlingen utgått, och eftersom de på sina ställen äro t. o. m. starkare tryck- 

 förändrade än gneiserna, så måste de hafva varit fasta innan veckningen afslutats. 



Tryckmetamorfosen har så till vida satt sin stämpel på fältets bergarter som de 

 alla visa sig åtminstone något pressade, men det är dock endast på ett fåtal ställen, som 

 den varit kraftig nog att helt utplåna den äldre kontakt- eller granit-strukturen. 

 De starkast pressade bergarterna träffas närmast v ester om kvartsitlagret, der såväl gra- 

 nitgneisen, som graniten och gneisen äro starkt förändrade; men äfven norrut, inom den 

 nordligaste delen af det undersökta området, träffas starka tryckfenomen. Bergarternas 

 sönderkrossning är dock, som nämndes, på det hela taget en lokal företeelse, och man träffar 

 stundom starkt pressade och föga pressade bergarter af samma slag nära hvarandra. Det 

 skulle varit mycket lockande att försöka åskådliggöra den olika graden af krossning 

 genom att draga linier — man skulle ju kunna kalla dem »isoklaser» — genom de punkter, 

 der tryckfenomenen visa sig ungefär lika starka, men just genom att de kraftiga tryck- 

 fenomenen här äro så lokala skulle det blifvit alltför komplicerad! Det vore dock efter 

 en revision i fält i detta syfte ingalunda ogörligt. 



Har tryckmetamorfosen endast lokalt haft betydelse för gneisernas och amfiboliternas 

 utseende, så har deremot kontaktmetamorfosen öfver hela området varit bestämmande för 

 bergarternas karaktär. De korta ströftåg vi företagit hafva såväl norrut som österut och 

 vesterut visat kontaktmetamoi'fosens prägel på gneiserna och denna prägel är oftast ännu 

 otvetydig; endast sällan är den dold af den senare krossningen. 



