108 bäckström; vestanåeältet. 



Förklaringen till kontaktmetamorfosens genomgripande inverkan inom området ligger 

 i granitmassivens talrikhet. Men icke endast häri; det är inom vestra Blekinge oftast icke 

 möjligt att konstatera någon förändring af gneisen mot granitkontakten, utan gneisens 

 utseende är öfver stora områden konstant. Detta synes visa att, om jag så får uttrycka 

 mig, den innersta kontaktzonen är mycket bred och de olika granitmassivens kontaktzoner 

 gripa öfver i hvarandra. Häraf skulle framgå, att graniternas injektion och sedimentets 

 omvandling egt rum på ganska stort djup. Härför talar äfven, att, när vi komma till de 

 öfre lagren, till dem som ligga närmare kvartsitlagret, så blir den inre kontaktzonen, gneis- 

 zonen, t. ex. kring Halengraniten, smalare och en yttre zon, hälleflintgneiszonen, upp- 

 träder. Diabaserna, hvilka alltid visa sig mycket känsliga för kontaktmetamorfosens in- 

 verkan, äro deremot lika starkt omvandlade vare sig de uppträda högst uppe på gränsen 

 mot kvartsiten eller injicerade längre ned. 



Det nämndes nyss att kontaktmetamorfosen och graniternas uppträngande och kon- 

 soliderande är äldre än veckningsrörelsernas början eller åtminstone äldre än deras af- 

 slutning. För det senare alternativet tala egentligen icke några strukturella skäl, utan 

 endast analogierna med andra områden. I många väl undersökta fall visar det sig att 

 graniternas injektion och veckningen äro samtidiga verkningar af en gemensam orsak, 

 såsom t. ex. inom Kristianiafältet af insjunkningen. Man skulle derför kunna för- 

 moda, att äfven här veckningsperiodens början och graniternas eruption sammanfallit. 

 Men några direkta skäl härför finnas icke och säkert är att hufvudmassan af veckningen 

 egt rum efter granitens och kontaktgneisens konsolidering. Det är derför mycket möjligt 

 att veckningen i sin helhet börjat först efter graniteruptionernas period. Tryckfenomenen 

 inom fältet äro tillräckligt stora för att tillåta antagandet att lagrens uppresning och kvart- 

 sitlagrets skålformiga inpressning i gneisen skulle kunnat förmedlas genom deformationer 

 i de redan fasta bergarterna. Den förra uppfattningen är möjligen från den geologiska 

 erfarenhetens synpunkt sannolikare, men förhållandena inom Vestanåfältet lägga — såviclt 

 hittills bekant — icke några hinder i vägen för förläggandet af graniteruptioner och veck- 

 ningsrörelser till skilda perioder, och derför har jag gjort så i den följande lilla öfver- 

 sigten af Vestanåfältets utvecklingshistoria. 



Härtill knyter sig frågan om 



Graniternas eruptionssätt. 



De olika åsigter, som bryta sig i fråga om sättet för djupbergarternas uppträngande, 

 hafva nyligen utförligt skildrats af W. C. Brögger, 1 och då hans framställning torde få 

 antagas vara i friskt minne hos den skandinaviska läsekretsen, skall jag här direkt till 

 densamma anknyta några anmärkningar om graniternas eruptionssätt inom det här stu- 

 derade området. 



1 »Die Eruptivgesteine des Kristianiagebietes, II. Die Eruptionsfolge der triadischen Eruptivgesteine bei 

 Predazzo in Siidtyrol», kapitlet »Der Mecbanismus der Eruption der Tiefengcsteine» (Vidensk.absselskabets skrifter 

 i 1895, I. N:o 7). 



