n saii ci for granit) 



mas «• 



ruptio 





i vtoe 



itHgen tvenne 



Lsom laccolit-teoriei 



och 



tatolil 



-teoi 



ien. 1- 



nligi den Förra 



ina i allmänhet) en 



iptiva 





"j i" 



icerad 



• mellan äldre 



lärmaste på alla si 



Lor af 



dessa 



och 



hafva 



beredl sig sin 



konci.. sv. VIST. ak \i>i;\iii',.\s iiamh,im;ai;. BAN1) 29. \:<> 4. |(l'.l 



De berrskande asigterna i 

 sm,, i korthel kunna betecknas i 

 ftro graniterna (och djupbergart* 

 bildningar; de omgifvas i det 

 plats genom att mekaniskt skjuta dessa al sidan. 



Enligt den andra åsigten åter uppträda graniterna såsom med »de eviga djupen» 

 sammanhängande »batoliter», de hafva varit utbuktningar af jordens flytande inre och 

 bafva således icke något underlag utan blifva allt bredare nedåt; de hafva gjort sig sin 

 plats icke genom att mekaniskt skjuta åt sidan utan genom att upplösa (eller enligt andra 

 insmälta) de äldre bildningarna. 



Af dessa åskådningssätt måste laccolit-teorien för en mängd fall anses fullt bevisad, 

 icke minst genom Bröggers detaljerade undersökningar inom Kristianiafältet. ] Frågan 

 är der före, huruvida säkra exempel på batoliter kunna påvisas såsom existerande jemsides 

 med laccoliterna. 



Suess 2 har nyligen lemnat en på nutidens utmärkta månfotografier stödd undersök- 

 ning af månytans geologi och dervid bl. a. påvisat företeelser, hvilka måste tolkas såsom 

 bildade genom att de flytande inre delarna smält igenom den fasta skorpan. När Suess 

 sedan vänder sig till jorden för att söka efter paralleler, ligger det nära till hands att 

 betrakta de stora granitmassiven såsom partiella sådana genomsmältningar, och graniterna 

 således som »batoliter». Det är tydligt, att enligt den KANT-LAPLACEska teorien insmält- 

 ningar af jordskorpan på de tidigaste stadierna af jordens historia varit regel, men deraf 

 följer icke att batoliter kunna uppträda i det yngre urberget eller senare, och det är f. ö. 

 ingalunda säkert att några af dessa gamla batoliter och den »stelningsskorpa», de i jordens 

 förhistoriska tid genoinsmälte, någonstädes finnas bevarade. De klassiska amerikanska 

 laccoliterna äro deremot tertiära och Kristiania fältets äro devoniska, det är derför tydligt, 

 att den, som önskar att vid tolkningen af de prekambriska formationerna använda aktua- 

 listiska principer, i främsta rummet måste försöka om laccolitteorien äfven här räcker till. 



Till belysande af frågan, huruvida graniterna skaffat sig plats genom att upplösa 

 eller eventuelt insmälta sitt hängande föreligga en analys på graniten och tre på gneiserna 

 (jfr. p. 8 och 75). En jemförelse mellan dessa visar att graniten och gneisen bestämdt 

 äro skilda till sin sammansättning och ha en helt olika kemisk karaktär. Någon direkt 

 insmältningsprodukt af gneisen kan derför graniten icke vara. Skulle deremot graniten 

 representera de öfversta utbuktningarna af ett på djupet befintligt väldigt massiv, så skulle, 

 om man finge förutsätta en något så när stor diffusion, gneisen nog hafva kunnat upplösas 

 af granitmassan utan att väsentligt influera på dess sammansättning. Skilnaden i kemisk 

 sammansättning synes mig derför icke i detta fall kunna anföras såsom ett bevis mot 

 möjligheten af att graniten upplöst någon gneissubstans. 



Den af C. J. O. Kjellström efter Sveriges Geologiska Undersöknings arbetskartor sam- 

 mandragna bergartskarta öfver vestra Blekinge, som åtföljer J. C. Mobergs arbete »Ueber 



1 Senare än Bröggers arbete är bl. a. utkommet Whitman Cross, »The laccolitic mountain groups of 

 Colorado, Utah and Arizona.» U. S. Geol. Surv. 14th Annual Report, p. 165. 



a »Einige Bemerkungen iiber den Mond», Sitzber. Aead. Wiss. Wien, Bd 104. Abth. I, p. 21 (1895). 



