112 BÄCKSTRÖM, VESTANÄFÄLTET. 



deremot i mindre mängd; deras masseruptioner komma först något senare, dels under 

 hvad Sederholm kallar jatuliska och jotniska tiden, dels ha vi som bekant äfven post- 

 siluriska diabaser och ännu yngre basalter i vårt land. : 



Frän denna period härstammar det sediment som nu fureligger i form af Vestanå- 

 fältets gneiser. Materialet till dessa var en kvartsporfyrittuff. Detta tuffmaterial befinner 

 sig sannolikt icke på sin första aflagringsort, utan har delvis omlagrats af vatten. Detta 

 gäller åtminstone de öfre lagren, hvilkas inlagringar af glimmerskiffrar och t. o. m. kvart- 

 sitiska bergarter, motsvarande ett lerblandaclt och sandblandadt sediment, visa att då och 

 då insvämningar af annat material än den rena friska tuffen förekommit. — Denna period 

 afslöts med jemförelsevis underordnade eruptioner af basiska bergarter, diabaser, hvilka 

 dels i form af gångar och lagergångar inträngde mellan porfyrittuffens skikter, dels i form 

 af ett täcke af diabaslava eller kanske än sannolikare såsom ett lager af diabastuff bredde 

 sig öfver porfyrittuffen. 



Ofvanpå diabastäcket eller tufflagret kommer sedan en sandafiagring. Det är möj- 

 ligt att dessförinnan någon erosion förekommit, emedan man icke alltid kan påvisa dia- 

 baslagret på gränsen mellan den nuvarande hälleflintgneisen och kvartsiten, men af längre 

 varaktighet kan denna erosionsperiod dock knappast hafva varit, då ju material af 

 ungefär samma natur träffas redan här och der insvämmadt mellan porfyrittuffens skikter. 

 Dessa inlagringar äro af stor vigt, emedan de sammanknyta kvartsiten med gneisen och 

 således med »urberget». — Sandaflagringen efterföljes af ett konglomerat, i hvars material 

 det karakteristiskt nog icke finnes någon af det djupare ned befintliga liggandets berg- 

 arter, utan endast en bergart omedelbart anslutande sig till det närmast underlagrande 

 sandmaterialet och sålunda deriverad antingen från detsamma eller från samma håll, hvari- 

 från detta kommit. — Ofvanpå konglomeratet följa öfvervägande lersediment, sålunda icke 

 längre strandbildningar såsom sanden och gruset, utan bildningar från något djupare vatten. 

 Huruvida denna nuvarande öfverlagring verkligen är normal är svårt att säga. Då det 

 nuvarande kvartsitlagret bildar den innersta delen af ett veck, borde ju kvartsiten och de 

 disten, andalusit o. d. förande glimmerskifrrarna såsom uppträdande på ömse sidor om 

 konglomeratet egentligen betraktas som ekvivalenta, och således skulle det ursprungliga 

 lersediinentet vara en faciesbildning samtidig med sanden. Men andra förklaringar läte 

 ju lätt finna sig. 



Konglomeratet representerar sannolikt, men icke ovilkorligen, en diskordans i lag- 

 ringen i förhållande till den underliggande kvartsiten. Det är möjligt att denna diskor- 

 dans varit stor nog att derunder granitemas frambrott och skiktens kontaktmetamorfose- 

 ring kunnat ega rum. Härför skulle kunna anses tala dels att konglomeratets bollar göra 



1 Bortsedt från de med rapakivin förbundna kvartsporfyrerna, samt äfven från de såsom lokala rand- 

 facies kring granit förekommande — om hvilka man för öfrigt icke vet mycket — äro alla svenska porfyrer, 

 såvidt hittills bekant, äldre än med Dalasandstenen och med Dalforraationen ekvivalenta bildningar, men de äro 

 å andra sidan bundna vid zonen närmast under dem. Det finnes derför intet hinder att såsom en »working 

 hypothesis» antaga att de stora masseruptionerria af sura ytbergarter i Sverige härleda sig från en geologiskt 

 taget ganska kort och väl begränsad period. Ännu kunna mot denna hypotes inga mera ingående undersök- 

 ningar åberopas. A priori synes det f. ö. mindre vågadt att parallelisera prekambriska formationer på grund 

 af deras förhållande till en period af stor vulkanisk verksamhet, än att dertill använda granitintrusionerna och 

 förekomsten af tryckfenomen. På de senares oregelbundna variation har jag i detta arbete upprepade gånger 

 kunnat fästa uppmärksamheten. 



