KONGL. SV. VET. akai 



29. k:o 4. Ii:i 



intryck af at1 hafva varit hårda kvartsiter innan de afrundades och inbäddades, dela att 

 i konglomeratel förekomma bollar af turmalinskiffrar, bergarter, antagligen bildade i sam- 

 band med en granitinjektion. 



Graniterna injicerades pfi många olika nivåer såsom laccoliter. Metamorfosen blef 

 naturligl nog intensivare på djupare nivåer, och derför representerar hälleflintgneisen såväl 

 det minst kontaktomvandlade sedimentet, som i allmänhel också de öfversta skikten. 



Genom kontaktraetaraorfosen blef af porfyrittuffen hälleflintgneis och gneis, af dia 

 busen kontaktamfibolit, af sandstenen ock lerskiffrarna kvartsit samt andalusit- och disten- 

 förande kvartsitglimmerskiffrar. Beträffande glimmerkvartsitlagrets bergarter är del emel- 

 lertid svårast att med någon säkerhel referera mineralsammansättningens och strukturens 

 detaljer lill den äldre kontäktmetaraorfosen å ena sidan och den yngre fcryckmetamorfosen 

 a den andra. På det hela taget är det den senare, som här gjort sina karaktärer gällande 

 — i motsats till livad regeln är hos de andra bergarterna. 



Såsom förut framhållits finnes det icke något hinder för att antaga, att denna kon- 

 taktmetamorfoserade skiktserie ännu var i det närmaste oberörd af bergskedjeveekningen 

 och att således graniternas injektion var afslutad innan denna begynte. När vecknings- 

 rörelserna derför började att uppresa och vecka lagren, verkade trycket på redan fasta 

 bergarter. De nödvändiga förskjutningarna egde rum dels i vissa trakter genom berg- 

 arternas mer eller mindre fullständiga sönderpressande, dels allmänt genom smärre för- 

 skjutningar längs mikroskopiska krosszoner. Hos en del af områdets bergarter utplånades 

 derför den äldre strukturen, vare sig nu denna var en granits eller en kontaktbergarts, 

 men inom större delen af området bevarades den dock. 



Som ett resultat af veckningsrörelserna bildades ett djupt veck, hvarigenom de öfversta, 

 något yngre lagren, hälleflintgneiszonen, amfibolitlagret, kvartsitzonen, nedpressades mellan 

 de äldre, starkare omvandlade gneislagren och derigenom räddades från att fullständigt 

 bortsopas af erosionen, ett öde, som drabbade deras ekvivalenter inom de angränsande 

 trakterna. 



Denna del af Vestanåfältets geologiska utvecklingshistoria var sannolikt afslutad så- 

 väl före den kambriska som före den jotniska tidens början. — Yngre än kontaktmeta- 

 morfosen, yngre än veckningen äro deremot de diabasgångar, som genomsätta fältets gra- 

 niter och gneiser utan åtskilnäd och hvilka så i struktur som i mineralsammansättning 

 visa sig fullt oförändrade. Bland dem finnas några, hvilka innesluta talrika bolla.r af 

 kvartsitrullstenar. måhända ett vittnesbörd om att vid deras eruptionstid den nu sä 

 reducerade kvartsitformationen sträckte sig vida omkring. 



Vestanåfältets senare öden falla icke inom ramen för denna undersökning. 



K. Sr. Vet. Akotl. Handl. Bnii.l 29. N:o 4. 



