4 PETTERSSON OCH EKMAN, DE HYDROGRAFISKA FÖRÄNDE. INOM NORD- OCH ÖSTEKSJÖN. 



ytan. Under vintern deremot, då baltiska strömmen förer mindre vatten än som behöfves 

 för att öfvertäeka Skageracks yta, blir, särdeles under gynnsamma vindförhållanden (östliga 

 vindar) klyfningen uppenbar äfven å ytkartan, i det att en bred tunga af baltiskt vatten 

 går • vesterut förbi Skagen, under det en annan gren bildar en ytström utefter svenska 

 kusten, hvilken, förstärkt med utflödena från Glommen och Kristianiafjorclens vattendrag, 

 böjer af och fortsätter längs Norges sydöstra kust och förbi Lindesnäs. Hela midtelpartiet 

 af Skagerack täckes under vintern af bankvatten till 20 — 30 meters djup, hvars temperatur 

 under tiden långsamt nedgår till mellan + 3° och + 4° C. Vid Skageracks kustbankar 

 står detta bankvatten under vintern ännu mäktigare än i dess midt men täckes der för 

 det mesta af den baltiska kustströmmens vatten. I Kattegat ingår vinterns bankvatten 

 såsom underström, hvilken alltså på våren förer ganska afkyldt bankvatten (af omk. 3° G.) 

 in uti Kattegats djuprännor och i Vestra Östersjön. 



Sådan har situationen varit äfven under vintern 1892 — 93, och ytkartan å pl. I 

 anger genom de oroliga konturer, som gränslinierna (isobalinerna) för de olika vattenslagen 

 antaga, att en liflig vattenömsning pågår inom ytlagret, i det vinterns ytvatten, bank- 

 vattnet, uppblandas med och drifves bort af det utflödande baltiska vattnet. Isohalinen 

 30 °/oo betecknar detta senares gräns och isohalinerna 32 °/oo och 34 °/oo bankvattens- 

 lagrens gränser. Den med rödgult utlagda arean betecknar blandningslagret mellan båda 

 ytvattnen som i Maj kämpa om väldet i Skagerack. Under både vinter och sommar 

 spelar detta blandningsvatten, som har 30 — 32 °/oo saltbalt, en mycket underordnad roll, 

 men i Maj under sjelfva vattenömsningen är det annorlunda, såsom synes af kartan. 

 Aflägsnandet af bankvattnct sker emellertid icke endast på det sätt, att detsamma bort- 

 drifves af en annan ytström (den baltiska) utan äfven så, att underlagret af det saltaste 

 vattenslaget (cl. v. s. vattnet af 35 u /oo salthalt) höjer sin nivå. Derigenom kommer äfven 

 det derofvanpå hvilande lagret af 34 °/oo vatten (betecknadt med ljusblått å planscherna) 

 att höjas till högre nivå, oaktadt det icke derför behöfver öka sin egen mäktighet. Hela 

 denna ansvällning af det saltare underlagret är utan tvifvel närmast en följd af den 

 tilltagande ytströminens reaktionsverkan på de djupaste lagren, ehuru äfven en inpressning 

 af 35-vatten mot Skagerack utifrån oceanen medverkar under våren. Den iakttagelse som 

 vi först gjorde (1890), att de saltaste vattenslagen i Skagerack hafva en ansvällningsperiod 

 under våren och sommaren och sjunka till lägre nivå om vintern, har sedermera, förnäm- 

 ligast genom de norska hydrografernas arbeten, fått en storartad bekräftelse och visats gälla 

 för hela Nordhafvets område. Vid norska atlanterkusten uppgå enligt J. Hjort 35-vattnets 

 årliga nivåoscillationer till några hundra meter. Bankvattnet, hvars plats inkräktas såväl 

 underifrån af de saltare vattenlagrens nivåhöjning som ofvanifrån af de utflödande baltiska 

 vattenmassorna, som intaga dess plats i Skageracks yta, aflägsnas under Maj raskt och så 

 fullständigt ur Skagerack, att det icke en gång anträffas under sommaren vid djuplodningar 

 i hela mellersta Skagerack. Likväl håller sig bankvattenslagret närmast kustbanken till 

 stor del qvar under de följande månaderna under det färskare ytvattnet och uppvärmes 

 der efterhand. Ännu längre qvarstår det inuti fjordarne, ur hvilka det först bortdrifves 

 vid den stora vattenömsningen under hösten, hvarom vi senare få tillfälle att orda. 



Bankvattnets aflägsnande hade vid tiden för vår undersökning redan fortskridit så 

 långt, att dess lager betydligt förtunnats, hvilket man kan märka vid jemförelse mellan 



