b PETTERSSON OCH EKMAN, DE HYDROGRAFISKA FORANDR. INOM NORD- OCH ÖSTERSJÖN. 



mynningen af Kattegat fanns alltså cl. 1 — 2 Maj 1893 likasom en vall af baltiskt vatten, 

 hvilken skilde de saltare djupvattenslagren utanför i Skagerack ifrån bottenlagret i mellersta 

 och sydliga Kattegat söder om »vallen». Dr Rördam förklarar denna formation såsom en 

 uppdämning af det utflytande baltiska vattnet vållad af den starka nordostliga vind som 

 rådde vid tillfället; 



2) dels att djupvattnet i Kattegat företedde två områden af olika temperatur. 

 På det nordliga området (norr om La'SÖ och Kobbergrundet) var temperaturen 5° C. 

 eller deröfver, medan den i hela Kattegat söder om Kobbergrundet var under 4° G. 

 (ofta mellan 2° och 3° C). Rördam visar, genom en synnerligen väl genomförd granskning 

 af alla fyrskeppsobservationer, att denna temperaturfördelning icke var tillfällig, utan att 

 den danska temperaturkartan å pl. XXXVI i Beretningen, hvilken visar Kattegats botten- 

 lager deladt i en kall och en varm area, verkligen ger en pålitlig bild af Kattegats 

 termiska tillstånd under en viss tidsrymd (åtminstone under tiden från d. 1 inemot d- 

 10 Maj). Anledningen till den olika temperaturfördel ningen i bottenvattnet tror sig Dr 

 Rördam hafva funnit uti den olika fördelningen af isen i Kattegat under den föregående 

 särdeles kalla vintern 1892 — 93. Isen i mellersta och södra Kattegat skulle alltså hafva 

 qvarlegat längre än i norra och nordvestra delen och utöfvat en afkylande inverkan på 

 bottenvattnet. 



Granskar man närmare de danska tvärsnitten och kartorna, finner man emellertid 

 några omständigheter, hvilka antyda, att förklaringen af dessa fenomen måste sökas från 

 en helt annan synpunkt. Kattegat kan ej betraktas såsom ett innanhaf eller en insjö med 

 vatten af så homogen beskaffenhet, att en termisk vertikalcirkulation kan utbilda sig 

 deruti från ytan till botten af dess djupare delar.; Kattegat måste hydrografiskt betraktas 

 såsom en ränna eller en kanal, som förbinder två stora vattenområden af olika karaktär, 

 hvarigenoin en färskare ytström och en saltare underströra framgå. Differensen i salthalt 

 och täthet mellan ytströmmens och underströmmens vatten är så stor, att vertikalcirkula- 

 tionen är absolut inskränkt till det öfversta lagret. En isläggning cleruti kan ej inverka 

 på underströmmens vattentemperatur i ringaste mån. I Östersjön är differensen mellan 

 7 °/oo och 9 °/oo salthalt tillräcklig att afbryta vertikalcirkulationen under vintern, så att 

 de nedsjunkande afkylda vattenpartiklarne stanna vid den nivå, der isohalinen 8 °/oo 

 framgår, och derstädes bilda den märkvärdiga formation, som F. L. Ekman först upptäckte 

 och som i beskrifningen af 1877 års svenska expedition betecknas såsom regionen för 

 Östersjöns temperaturminimum. I Kattegat är skilnaden mellan ytlagrets och djupvattnets 

 salthalt relativt vida större (20 — 25 °/oo och 33 — 34 °/oo) och utesluter fullkomligt möjlig- 

 heten af en vertikalcirkulation. Vår erfarenhet från Bohusläns fjordar 1 visar, att det bal- 

 tiska ytvattenlagret kunnat afkylas ända till — 1° C. och att is kunnat bilda sig deruti 

 massvis 8 meter under ytan (s. k. »bottenis») under det bottenlagret vid 14 meters djup 

 hade + 1° C. och vid 30 meter + 4°, -i C. vid en salthalt af 32,3 °/oo. 



Den märkvärdiga temperaturfördelningen af en kall och en varm area vid Kattegats 

 botten i Maj 1893 måste alltså förklaras ur underströmmens förhållande och betraktas 

 såsom en följd af den stora vattenömsningen som egt rum inom Skagerack om våren, 



Se Grunddragen, p. 122. 



