14 PETTERSSON OCH EKMAN, DE HYDROGRAFISKA FÖRÄNDR. INOM NORD- OCH ÖSTERSJÖN. 



i den föregående nordligare danska stationen D l3 , hvai*est salthalten blifvit exakt bestämd. 

 I denna station, D l3 , motsvaras af brottet i temperatnrserien mellan 54 och 63 M., der 

 temperaturen i ett slag sjunker från 11°,2 till 8°, 2 C. af en ökning i salthalten 1 ) från 

 33,26 °/oo till 34,20 °/oo, hvilket visar, att vid denna nivå i hafvet finnes en gräns mellan 

 två olika vattenslag. I den sydligare danska stationen D n . återfinna vi samma afbrott i 

 temperaturserien, nemligen språnget från 11° till 8°, 8 C. mellan 36 och 54 M., men salt- 

 bestämningarne 2 ) visa deremot ingen öfvergång till ett annat saltare vattenslag utan tvärtom. 

 Då nu vår egen analys af bottenvattnets salthalt visar, att detta äfven i stationen D n , har 

 34 °/oo salthalt, återstår intet annat än att antaga, att äfven här salthalt och temperatur på 

 vanligt sätt följas åt och att de danska saltbestämningarne från de inre linierna i Kattegat 

 (söder om linien Dj mellan Skagen och Pater Noster) icke kunna läggas till grund för en veten- 

 skaplig utredning af underströmmens beskaffenhet, enär de äro gjorda efter en otillförlitlig 

 metod. Den framställning vi gifvit i sektion 5 å pl. IV och i den undre kartan å pl. III 

 öfver bankvattnets utbredning vid början af Augusti i Kattegat söder om D n . hafva vi 

 alltså måst grunda, icke på saltbestämningarne, utan uteslutande på de danska temperatur- 

 serierna och sektionerna på tafl. XXXXIII i Beretningen, i det vi antagit att, liksom i 

 D l3 och D n . gränsen mellan bankvattnet och det äldre djupvattnet i Kattegat ungefär 

 sammanfaller med det skarpa afbrottet i temperaturserierna. Innan vi försöka att följa 

 underströmmen i Kattegat på dess väg söderut skola vi närmare undersöka, hvilka egen- 

 skaper som karakteriserade bankvattnet i Augusti till skilnad från Skageracks 3 öfriga 

 vattenslag. 



Bankvattnet är, såsom synes af alla de ytkartor vi utgifvit öfver nordsjö-området, 3 

 ett kustvatten, som konstant påträffas såväl vid tyska och danska nordsjökusten som längs 

 Norges vestra kust. Från båda hållen kan bankvatten inkomma i Skagerack och vi måste 

 alltså allt efter dess härstamning skilja mellan sydligt och nordligt bankvatten. Det kan 

 icke vara något tvifvel om, att det sydliga bankvattnet bildas i södra Nordsjön genom 

 sammanblandning af det från Kanalen inströmmande Atlantervattnet med utflödet från de 

 stora floder, som utfalla i Nordsjön. Vilkoret för att ett blandningsvatten skall kunna 

 uppstå, nemligen att olika vattenslag sammanträffa i ett grundt farvatten, der de påverkas 

 af sti-ömsättning och vågrörelse, är här uppfyldt. Vattnet på de grunda kustbankarne i 

 södra Nordsjön omblandas nemligen i hög grad genom tidvattenströmmar och vågrörelse, 

 hvars inflytande äfven utanför kustbankarne är så stort, att hafsvattnet på hela södra 

 Nordsjöplatån S. om Dogger alltid befinnes vara homogent till salthalt och temperatur från 

 ytan till botten. Ytvattnet i södra Nordsjön visar under alla årstider tendens att, följande 

 Jutlands kust, inströmma i Skagerack (den s. k. Jutska strömmen) men under slutet af 

 sommaren och de första höstmånaderna framträder denna tendens med synnerlig styrka 

 och ger upphof till den mot Skageracks öfriga vattenlager skarpt begränsade hafsström, 

 som vi här ofvan beskrifvit och benämnt '»det sydliga bankvattnets inflöde i Skagerack och 

 Kattegat». Detta sydliga bankvatten är till sina inre egenskaper lika väl definieradt som 

 till sina yttre gränser. Som det i Nordsjön och utanför Skagerack ända till närheten af 



: ) Obs.! Dessa saltbestämningar grunda sig på kemisk analys och äro att anse som exakta. 



2 ) Obs.! Dessa saltbestämningar grunda sig ej på analys utan på areometrisk best. af spec. vigten. 



3 ) Se 0. Pettersson och G. Ekman, Yvatttnets tillstånd i Nordsjön etc. 1. c. 



