16 PETTERSSON OCH EKMAN, DE HYDROGRAFISKA FORÄNDR. INOM NORD- OCH ÖSTERSJÖN. 



under ytlagret från 18 M. till omkring 55 M. djup (se sektion D x å pl. IV). Endast i 

 stationen Dj 3 , hvilken vi förut omtalat å sid. 12, är djupet tillräckligt för att afbrottet vid 

 gränsytan mellan bankvattnet och det under liggande 34 °/oo-vattnet kan visa sig. I de 3 



öfriga stationerna D^ Dj D: når bankvattnet ända till botten. 



° i n iv 



Från dessa stationer meddelas i den danska Beretningen en hel serie analyser af 

 gashalten, utförda efter Petterssons metoder. Mot dessa analysers utförande är så mycket 

 att anmärka, att de icke kunna användas till underlag för vår diskussion af cirkulationen 

 i hafvet, men analysserien i station D l3 , hvilken synes vara utförd med något större om- 

 sorg än de öfriga, är likväl anmärkningsvärd, emedan de flesta analyserna å profven intill 

 cirka 55 M. djup lemnat en qväfvehalt af något öfver 11 ca, under det de djupare vatten- 

 lagren visa omkring 2 cc. högre qväfvehalt på litern. Man igenkänner på detta, ehuru 

 otydligt, skilnaden mellan det vid högre temperatur mättade bankvattnet och det under- 

 liggande nordsjövattnet. Vid omkring 50 — 60 M. djup i stationen D l3 visar sig alltså ett 

 tredubbelt af brott i observationsserierna, i det nemligen: 



a) temperaturen sjunker från 14°,4 till 8,°s C; 



b) salthalten ökas från 33,2 till 34,2 °/oo; 



c) gashalten ändras från omkr. 11 cc. till omkr. 13 cc. N 2 . 



I trots af dessa otvetydiga tecken till att en verklig gräns mellan vattenlager af 

 olika härkomst och art här förefinnes, sammanslår den danske hydrografen i Beretningen 

 alla vattenslag i Kattegat af mer än 30 °/oo salthalt under en rubrik »Vesterhavsvand». 

 Detta »Vesterhavsvand» anser d:r Rördam »temligen nära svara mot O. Petterssons nord- 

 sjövatten i salthalt och öfriga egenskaper». 1 ) Afven i profil D I( hvarest den tillförlitliga 

 kemiska analysen visar, att salthalten i djupaste stationen D l3 samtidigt med temperaturen 

 har ett af af brott vid 55 M. från 33, 20 °/oo till 34,20 °/oo (d. v. s. öfvergår just till det 

 vattenslag som vi benämnt nordsjövatten) finner d:r Rördam »Vesterhavsvand med en mod 

 Bunden jevnt tiltagende Saltholdighed». -) Afven i fråga om temperaturen, der kontrasten 

 likväl är så betydlig mellan 33 °/oo och 34 °/oo-vattnet, ser den danske hydrografen intet 

 annat, än att »vandet er meget typisk anotermt og Värmen aftager regelmässig (!) ovenfra 

 ned ad mod Bunden». 2 ) Om detta »Vesterhavsvand» har han den föreställning, att det 

 härstammar »fra Bunden af Skagerack» 2 ), och att denna bottenström rörer sig såsom en 

 salt och kall kontinuerlig ström uppefter den sluttande botten af Kattegat genom sunden 

 och vestra Östersjön för att slutligen öfver tröskeln vid Gjeclser slippa in i Östersjön. 

 Saken är emellertid ej så enkel, och vi måste nu tillse, hvilka modifikationer som måste 

 göras uti d:r Rördams beskrifning af underströmmen i Kattegat under Augusti 1893. 



Denna underström var icke kontinuerlig i den mening, att den förde ett enda vatten- 

 slag, »Vesterhavsvand», hela vägen från botten af Skagerack in till Östersjöns trösklar. 

 Den bestod af olika vattenslag af olika härkomst, egenskaper och ålder, hvilka dels öfver- 

 lagrade dels efterträdde hvarandra uti strömbanorna i Kattegats djuprännor. De två för- 

 nämsta komponenterna af underströmmen voro nordsjövattnet och bankvattnet. Intetdera 

 af dessa härstammar från bottnen af Skagerack, hvarest atlantervattnet dominerar med 



*) Se p. 155 i Beretningen. 

 2 ) Se p. 178 i Beretningen. 



